C 158/4
LT
Europos Sąjungos oficialusis leidinys
2022 4 11
Prejudiciniai klausimai Ar pagal 2008 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/115/EB dėl bendrų nelegaliai esančių trečiųjų šalių piliečių grąžinimo standartų ir tvarkos valstybėse narėse (1) 6 ir 8 straipsnius yra draudžiama nacionalinės teisės norma, pagal kurią, nagrinėjant prašymą išduoti leidimą gyventi šalyje dėl medicininių priežasčių, pripažintą priimtinu pagal minėtus kriterijus, teisę gyventi šalyje suteikiančio leidimo išdavimas rodo, kad trečiosios šalies piliečiui leidžiama šio prašymo nagrinėjimo laikotarpiu gyventi šalyje, nors laikinai ir nesuteikiant garantijų, ir pagal kurią toks išdavimas reiškia, kad vykdant prieglobsčio procedūrą anksčiau priimtas sprendimas grąžinti, su kuriuo tas išdavimas nesuderinamas, netiesiogiai yra atšaukiamas?
(1)
2008 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/115/EB dėl bendrų nelegaliai esančių trečiųjų šalių piliečių grąžinimo standartų ir tvarkos valstybėse narėse (OL L 348, 2008, p. 98).
2022 m. sausio 4 d.
Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Lenkija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje M.B., U.B., M.B. / X S.A. (Byla C-6/22) (2022/C 158/05) Proceso kalba: lenkų Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie
Šalys pagrindinėje byloje Ieškovai: M.B., U.B., M.B. Atsakovas: X S.A.
Prejudiciniai klausimai 1.
Ar, atsižvelgiant į 1993 m. balandžio 5 d.
Tarybos direktyvos 93/13/EEB (1) dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais tikslą apsaugoti vartotojus nuo nesąžiningų sąlygų sutartyse su pardavėjais ar tiekėjais, galimas toks aiškinimas, kad tais atvejais, kai teismas pripažįsta sutartį negaliojančia taikydamas direktyvoje nustatytas taisykles, šios direktyvos taikymas, o kartu ir vartotojų apsauga pasibaigia, todėl vartotojo ir pardavėjo ar tiekėjo prievolių vykdymo taisyklių turi būti ieškoma nacionalinėje prievolių teisėje, taikomoje prievolių, nurodytų negaliojančioje sutartyje, įvykdymui? 2.
Ar, atsižvelgiant į Direktyvos 93/13 6 ir 7 straipsnius, tuomet, kai teismas pripažįsta sutarties sąlygą neteisėta ir sutartis negali toliau galioti panaikinus šią sąlygą, nesant šalių susitarimo užpildyti šią spragą jų valią atitinkančiomis sąlygomis ir nesant dispozityvių nuostatų (tiesiogiai taikytinų sutarčiai nesant šalių susitarimo), teismas turi pripažinti sutartį negaliojančia tik dėl to, kad vartotojas to reikalauja, ar jis ex officio, šalims nereikalaujant, turi išnagrinėti vartotojo turtinę padėtį, kad galėtų nustatyti, ar sutarties pripažinimas negaliojančia sukeltų vartotojui ypač žalingų pasekmių? 3.
Ar Direktyvos 93/13 6 straipsnį galima aiškinti taip, kad teismas, padaręs išvadą, jog sutarties pripažinimas negaliojančia būtų ypač žalingas vartotojui, ir kai, nepaisant raginimų, šalims nepavyksta susitarti dėl sutarties pakeitimo, atsižvelgdamas į objektyvų vartotojo gerovės supratimą, gali užpildyti sutarties spragą, atsiradusią „pašalinus“ iš sutarties nesąžiningas sąlygas, ne dispozityviomis nacionalinės teisės nuostatomis, kaip jos suprantamos pagal Teisingumo Teismo sprendimą byloje C-260/18, t. y. nuostatomis, kurios tiesiogiai taikomos sutarties spragai, bet specialiomis nacionalinės teisės nuostatomis, kurios nagrinėjamai sutarčiai gali būti taikomos tik mutatis mutandis arba pagal analogiją ir kurios atspindi nacionalinėje prievolių teisėje galiojančią taisyklę?
(1)
OL L 95, 1993, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 288.