ET
11.4.2022
Euroopa Liidu Teataja
C 158/7
Eelotsuse küsimus Kas nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, (1) artikli 2 lõiget 1 ja lõike 2 punkti a ning artikli 6 lõiget 1 ja õiguskindluse, seniste eeliste säilitamise ja liidu õiguse tõhususe põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid – nagu on kõne all põhikohtuasjas –, mille kohaselt korrigeeritakse pensioni, mida makstakse sellele ametnike rühmale, kellel oli õigus saada pensioni hiljemalt alates 1. detsembrist 2021 (kogupension 1965. aasta pensioniseaduse (Pensionsgesetz) alusel), esmakordselt alles alates pensioniõiguse tekkimise aastale järgneva teise kalendriaasta 1. jaanuarist, samal ajal kui pensioni, mida makstakse sellele ametnike rühmale, kellel oli või on õigus saada pensioni alles alates 1. jaanuarist 2022 (kogupension 1965. aasta pensioniseaduse alusel), korrigeeritakse juba alates pensioniõiguse tekkimise aastale järgneva kalendriaasta 1. jaanuarist?
(1)
Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiv 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT 2000, L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale ordinario di Bologna (Itaalia) 7. veebruaril 2022 – BU versus Ministero dell’Interno, Dipartimento per le Libertà civili e l'Immigrazione – Unità Dublino (Kohtuasi C-80/22) (2022/C 158/09) Kohtumenetluse keel: itaalia Eelotsusetaotluse esitanud kohus Tribunale ordinario di Bologna
Põhikohtuasja pooled Kaebaja: BU Vastustaja: Ministero dell’Interno, Dipartimento per le Libertà civili e l'Immigrazione – Unità Dublino
Eelotsuse küsimused 1.
Millised õiguslikud tagajärjed on Euroopa Liidu õiguses ette nähtud juhul, kui tagasivõtmispalve esitanud riik on Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta (1) määruse (EL)nr 604/2013 artikli 18 lõike 1 punkti b kohases tagasivõtmismenetluses rikkunud artiklis 4 ette nähtud teavitamiskohustust või sama määruse artiklis 5 ette nähtud kohustust korraldada taotlejaga isiklik vestlus, ning täpsemalt, kas määruse (EL) nr 604/2013 artikleid 4 ja 5 tuleb tõlgendada — nii, et kui määruse artiklis 23 kirjeldatud olukorras isikule jäetakse artikli 4 lõikes 2 ette nähtud teabeleht andmata või temaga jäetakse sama määruse artiklis 5 ette nähtud isiklik vestlus korraldamata, muudab see juba iseenesest üleandmismeetme parandamatult õigusvastaseks, millest tulenevalt langeb vastutus rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest tagasivõtmispalve esitanud liikmesriigile, — või nii, et üleandmismeetme õigusvastasus oleneb sellest, kas on väidetud ja tõendatud, et kui tagasivõtmispalve esitanud liikmesriigi asutus oleks määruse (EL) nr 604/2013 artiklites 4 ja 5 ette nähtud kohustused täitnud, oleks menetlusel olnud teistsugune tulemus, — või nii, et välismaalasele, kelle üleandmist tagasivõtmispalve saanud liikmesriiki menetletakse, ei ole taga­ sivõtmispalve esitanud liikmesriigi ametiasutus mingil juhul kohustatud võimaldama teavitamis- ja kaasamistagatisi, mis on ette nähtud määruse (EL) nr 604/2013 artiklites 4 ja 5? 2.
Kas Euroopa Liidu määruse (EL) nr 604/2013 artikli 27 lõiget 1 tuleb eraldi võttes või koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tõlgendada — nii, et sellest tuleneb kohustus võimaldada välismaalasele, kelle üleandmist tagasivõtmispalve saanud teise liikmesriiki menetletakse, määruse artiklites 4 ja 5 ette nähtud tagatised, kuna see on vajalik, et kaitsta õigust tõhusale õiguskaitsele üleandmisotsuse suhtes;