C 158/14
CS
Úřední věstník Evropské unie
11.4.2022
Žaloba podaná dne 28. února 2022 – Kremer v. Komise (Věc T-110/22) (2022/C 158/17) Jednací jazyk: francouzština Účastnice řízení Žalobkyně: Christiane Kremer (Brusel, Belgie) (zástupci: D. Grisay a A.
Ansay, advokáti) Žalovaná: Evropská komise
Návrhová žádání Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál: — vyhověl této žalobě na zrušení/určení mimosmluvní odpovědnosti, — prohlásil žalobu za přípustnou a v důsledku toho: — prohlásil žalobu na zrušení za opodstatněnou a určil, že rozhodnutí o zamítnutí přípustnosti ze strany orgánu oprávněného ke jmenování (AIPN) ze dne 24. února 2022 je neplatné z důvodu, že — článek 77 služebního řádu a článek 11 přílohy VIII služebního řádu, na nichž je založeno, jsou protiprávní; — Evropská komise tím, že žalobkyni ve svém oznámení o stanovení nenavrhla žádnou náhradu nároků na důchod nezapočítaných příslušným evropským orgánem, nesplnila svou povinnost řádné péče; — Evropská komise tím, že žalobkyni ve svém oznámení o stanovení nenavrhla žádnou náhradu nároků na důchod nezapočítaných příslušným evropským orgánem, porušila zásadu rovného zacházení a zákazu diskriminace; — a vrátil spis AIPN, aby určil částku, kterou je třeba žalobkyni vrátit; — podpůrně: — určil, že žaloba na náhradu škody založená na bezdůvodném obohacení je opodstatněná z důvodu, že žalobkyně ztratila částku svých nároků na důchod, kterými přispívala do svého vnitrostátního systému důchodového zabezpečení, což nezohlednil příslušný unijní orgán, který tak obohatil důchodový fond Evropské unie; — uložil Komisi povinnost nahradit obě majetkové újmy, které žalobkyně utrpěla a které byly ke dni podání žaloby stanoveny na částku 55 401,07 eur jako jistina; — uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
Žalobní důvody a hlavní argumenty Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody. 1.
První žalobní důvod vycházející z protiprávnosti čl. 77 odst.
1 služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“) a čl. 11 odst.
2 přílohy VIII služebního řádu.
Žalobkyně tvrdí, že výše uvedená ustanovení stanoví, že úředník musí rozhodnout o převodu svých nároků na důchod získaných ve vnitrostátním systému do důchodového systému Evropské unie ve lhůtě deseti roků od zahájení své činnosti ve službě institucí Evropské unie.
Úředník, který převod provedl, však může správně vypočíst rozsah svého případného převodu teprve v okamžiku svého odchodu do důchodu, a to zejména z důvodu pravidla omezujícího výši důchodů na 70 %.
Žalobkyně z toho vyvozuje, že toto pravidlo zakládá rozdílné zacházení ve vztahu k úředníkovi, který strávil celý svůj služební postup v evropském systému, čímž porušuje zásadu zákazu diskriminace.