C 152/92
SV
Europeiska unionens officiella tidning
6.4.2022
2.7 I motsats till förordningen om den privata sektorn är det sjätte direktivet om bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism inriktat på det institutionella systemet och anpassningen av detta i varje medlemsstat.
I förslaget klargörs finansunderrättelseenheternas befogenheter, uppgifter och tillgång till information.
Vidare fastställs ett system för gemensamma analyser och en rättslig grund för FIU.net-systemet.
Tillsynsmyndigheternas befogenhet att agera stärks och mekanismerna för tillsynsmyndigheternas samarbete med varandra och med andra myndigheter förbättras.
Dessutom föreskrivs att bankkontoregister ska kopplas samman.
2.8 Förslaget till förordning om överföringar av medel och vissa kryptotillgångar är en omarbetning av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2015/847 (11) om överföringar av medel, och syftar till att införa spårbarhets- och identifieringskrav för överföringar av kryptotillgångar som liknar de som gäller för överföringar av medel.
Samtidigt kommer leverantörer av kryptotillgångstjänster att omfattas av kraven i förordningen om bekämpning av penningtvätt för andra finansiella aktörer.
3.
Allmänna kommentarer 3.1 Det första direktivet om bekämpning av penningtvätt antogs 1991.
Sedan dess har ytterligare fyra direktiv om bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism och dussintals kompletterande direktiv antagits om det finansiella systemet eller relaterade brott och överträdelser.
Det är uppenbart att resultatet av dessa ansträngningar, som EU: s myndigheter har sett som en prioritering, hittills inte har varit tillfredsställande.
3.2 Att det råder bred enighet om detta har redan framgått av kommissionens bedömningar från 2019 och bedömningar som gjorts av andra institutioner, bl.a.
Europaparlamentets resolutioner från mars 2019 och juli 2020 (12) och revisionsrättens rapport ”EU:s insatser för att bekämpa penningtvätt i banksektorn är fragmenterade och genomförandet är otillräckligt” (13) från juni 2021, liksom av den stora merparten av analyser från sakkunniga, akademiker och tankesmedjor, särskilt rapporten från arbetsgruppen CEPS–ECRI (14).
3.3 Penningtvättens volym uppskattas till mellan 1 % (Europol och kommissionen) och 1,3 % (revisionsrätten) av BNP i EU-27, dvs. till mellan 140 och 208 miljarder euro per år.
Europol menar dessutom att endast omkring 1 % av detta återkrävs.
Under senare år har det förekommit åtskilliga penningtvättsskandaler där stora finansinstitut varit inblandade, och det är talande att många av dem inte skulle ha avslöjats utan tillämpning av EU-lagstiftning eller ingripande av tillsynsmyndigheter.
Trots kommissionens och Europaparlamentets insatser och beredvillighet har med andra ord inga framsteg i kampen mot penningtvätt och finansiering av terrorism kunnat konstateras i resultaten.
3.4 När Internationella konsortiet för undersökande journalistik offentliggjorde Pandoradokumenten belystes återigen omfattningen av problemet med penningtvätt och relaterade brott, liksom skatteparadisens centrala roll när det gäller att underlätta dessa brott.
Det är således svårt att förstå att den jurisdiktion som oftast nämns i dokumenten inte finns med i EU:s förteckning över ”icke samarbetsvilliga jurisdiktioner”, och att Ekofinrådet nyligen strök en annan jurisdiktion, vars lagstiftning gör det omöjligt att identifiera de verkliga ägarna till företag och konton, från förteckningen.
3.5 EESK vill göra EU:s institutioner och de nationella regeringarna uppmärksamma på behovet av att med beslutsamhet skydda journalisters, offentliganställdas och andra anställdas liv och integritet när de anmäler ekonomisk och politisk korruption.
Kommittén är bekymrad över att ett antal medlemsstater inte har börjat införliva direktiv (EU) 2019/1937 om skydd för personer som rapporterar om överträdelser av unionsrätten, och uppmanar kommissionen att vidta åtgärder för att säkerställa att det införlivas skyndsamt före utgången av 2021.
3.6 Misslyckandena och bristerna hos EU:s politik för bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism har flera orsaker, med kumulativa effekter: i) befogenhetssplittringen mellan en rad olika EU-institutioner och nationella institutioner, ii) avsaknaden av en gemensam tillsynsmyndighet för bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism, iii) de begränsade verktyg som behöriga EU-organ har till sitt förfogande, iv) bristfällig samordning när det gäller både förebyggande initiativ och åtgärder mot konstaterade risker, samt försenat genomförande av dessa, v) brister i tillsynsmyndigheternas och finansunderrättelseenheternas arbete i många länder, vi) det mycket sena införlivandet av
(11) (12) (13) (14)
Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2015/847 av den 20 maj 2015 om uppgifter som ska åtfölja överföringar av medel och om upphävande av förordning (EG) nr 1781/2006 (EUT L 141, 5.6.2015, s. 1).
Europaparlamentets resolution av den 26 mars 2019 (EUT C 108, 26.3.2021, s. 8) och Europaparlamentets resolution av den 10 juli 2020.
Revisionsrättens särskilda rapport nr 13/2021.
Arbetsgruppen CEPS–ECRI:s rapport ”Anti-Money Laundering in the EU”, januari 2021.