6.4.2022
SV
Europeiska unionens officiella tidning
C 152/147
aktörer i sjöfartsvärdekedjan deltar aktivt, i synnerhet bränsleproducenter, energileverantörer och motortillverkare, men även hamnar, befraktare och arbetstagarrepresentanter i alla berörda sektorer.
Välriktad, tydlig, fortgående och öppen kommunikation är avgörande för att samhället ska engagera sig och ge sitt stöd.
3.2 Återverkningarna av förslaget till förordning på sjöfarten är osymmetriska i förhållande till andra näringsgrenar genom att kortsiktiga åtgärder fram till 2030 beskrivs på ett tillfredsställande sätt, men långsiktiga förändringar som bidrar mest till minskningen av växthusgaser under perioden 2030–2050 är fortfarande obestämda och omfattar teknik som ännu inte har utvecklats och ännu mindre prövats över tid.
Sjöfartssektorns väg mot klimatneutralitet 2050 är med andra ord fortfarande osäker och omfattar ett brett spektrum av tekniska alternativ.
Dessutom saknas det svar på en rad viktiga frågor om tillgång, säkerhet, distribution och kostnader för dessa alternativ.
Därför bör en viss grad av flexibilitet byggas in i lagstiftningsdelarna av detta förslag för att ge branschen möjlighet till anpassning.
Dessutom uppstår en akut tidspress till följd av den långa ledtiden och den krävande inledande investeringscykeln i sektorn i vid bemärkelse, inbegripet alla berörda parter.
3.3 Å ena sidan är utsläppsutvecklingen i riktning mot en fullständig utfasning av fossila bränslen beroende av införande och marknadsspridning av ekonomiskt bärkraftiga och säkra utsläppsfria bränslen och tekniker.
Å andra sidan, för att i slutändan uppnå fullständig utfasning av fossila bränslen, behövs nya framdrivningsmetoder och nya koldioxidsnåla eller koldioxidfria bränslen som är tillgängliga världen över, samt gemensamma ansträngningar i samarbete med berörda parter i leveranskedjan.
3.4 Initiativet FuelEU måste skapa synergier, samstämmighet och konsekvens mellan utbud, distribution och efterfrågan inom ramen för 55 %-paketet.
Detta bör uppnås genom att man på ett effektivt sätt kompletterar direktivet om förnybar energi (5), med inriktning på tillhandahållande av energi från förnybara energikällor, och förordningen om infrastruktur för alternativa bränslen, med inriktning på distributionsinfrastruktur i EU:s hamnar (6).
3.5 I detta syfte är det också viktigt att tillhandahålla rätt incitament när det gäller utbud och efterfrågan.
I förslaget till förordning i dess nuvarande form föreskrivs dock vissa koldioxidsnåla bränslen, medan alla alternativa bränslen bör tillåtas, utan någon förhandsbedömning av deras globala tillgänglighet och kostnad.
Detta kan så småningom leda till snedvridning av konkurrensen, samtidigt som tillgången på sådana bränslen för närvarande och inom den närmaste framtiden är försumbar.
Det är bränsleleverantörerna som ansvarar för utvecklingen av och tillgången till förnybara alternativa bränslen, och användningen av renare bränslen bör uppmuntras.
För att detta ska kunna ske måste prisskillnaden mellan fossila och alternativa bränslen överbryggas och de renare bränslena måste bli mer överkomliga och allmänt tillgängliga.
Det krävs insatser som inbegriper ett aktivt bidrag från alla aktörer i sjöfartsvärdekedjan, i synnerhet bränsleproducenter, energileverantörer och motortillverkare, men även hamnar, befraktare och arbetstagarrepresentanter i alla berörda sektorer.
Detta skulle kunna leda till den ökade efterfrågan på alternativa bränslen som eftersträvas genom förordningen.
3.6 Genom att i synnerhet kräva användning av renare bränslen och biobränslen verkar förslaget bortse från det faktum att sådana bränslen i själva verket kanske aldrig kommer att finnas tillgängliga i tillräckliga mängder för internationell sjöfart och kanske inte är ett verkligt alternativ till fossila bränslen.
Att ålägga administrativa straffavgifter i en situation där det inte finns några verkliga alternativ är en bestraffande och inkomstbringande åtgärd snarare än en utsläppsminskande åtgärd.
3.7 De bränslen med inga eller låga koldioxidutsläpp som krävs för att sjöfarten ska kunna fasa ut fossila bränslen är för närvarande inte tillgängliga, särskilt för oceangående fartyg, och kommer inte heller att bli det inom en nära framtid.
Enorma investeringar krävs för att dessa bränslen ska kunna produceras och bli tillgängliga överallt, och de måste utvecklas av aktörer utanför sektorn, nämligen oljebolag och energileverantörer mer generellt.
Alternativa bränslen såsom ammoniak, metanol eller vätgas kräver dessutom en ny generation förbränningsmotorer och framsteg när det gäller fartygskonstruktion och framdrivningsteknik, vilket faller under överinseende av motortillverkare och varv, av vilka de flesta är belägna i Fjärran Östern.
3.8 I avvaktan på utvecklingen av dessa alternativa bränslen är det inte möjligt att uppnå de överenskomna långsiktiga målen i IMO:s inledande strategi för minskade växthusgasutsläpp och de ambitiösa målen i den europeiska gröna given och 55 %-paketet.
Mer vetenskapligt baserad djupgående kunskap behövs i ett tidigare skede för att minska riskerna i anslutning till beslutsfattandet och för att inrikta sig på rätt investeringar.
Därför har branschen, tillsammans med flera medlemsstater med betydande sjöfartsintressen, för IMO lagt fram förslag om att inrätta en styrelse och fond för forskning och utveckling
(5) (6)
COM(2021) 557 final.
COM(2021) 559 final.