C 152/58
SL
Uradni list Evropske unije
6.4.2022
3.3 Leta 2011 so se ZDA razočarane odvrnile od destabiliziranega Bližnjega vzhoda.
Tako je nastala praznina, ki jo je naprej zapolnila „Islamska država“, po njenem obsežnem uničenju v Iraku in Siriji pa predvsem Rusija.
V istem kritičnem letu je takratna zunanja ministrica ZDA Hillary Clinton izjavila, da se bo o prihodnosti politike odločalo v Aziji in ne Afganistanu ali Iraku.
Evropa in Bližnji vzhod sta bila potisnjena na rob ameriških interesov in strategije.
Glede na Afganistan se zdi, da se ta politika, ki je nevarna za stabilnost in varnost Evrope, nadaljuje tudi pod vodstvom predsednika Bidna.
3.4 Evropa še vedno ni v središču zunanje politike ZDA, saj te svojo pozornost in vire v celoti usmerjajo v neoviran vzpon Kitajske, ki ga je pandemija verjetno še pospešila.
Poleg tega so se znova poslabšale razmere v Latinski Ameriki zaradi avtoritarnih režimov in korupcije, ponekod tudi popolne odpovedi države.
Ta celina je ZDA že zaradi tamkajšnjega odseljevanja prebivalstva bližje kot Evropa ali na primer Afrika.
Afrika z najhitreje rastočim prebivalstvom na svetu praktično ni deležna ameriške pozornosti, medtem ko se sosednja Evropa zanjo sicer zanima, toda v nasprotju s Kitajsko, ki je v Afriki zelo aktivna, zanjo nima nobene strategije.
3.5 Kitajska je nadaljevala bliskovit gospodarski vzpon, ki ga je konec 1980-ih let začel Deng Xiaoping, in odkar je Xi Jinpings prevzel oblast, vse bolj samozavestno utrjuje svoj položaj nove svetovne sile.
Država v razvoju z diktaturo in miroljubno zunanjo politiko je postala vseobsegajoča policijska država, ki v Aziji rožlja z orožjem in celo grožnjami, znotraj pa je (znova) totalitarna.
EU v odnosih s Kitajsko nima prepoznavne strategije.
Med nemškim predsedovanjem Svetu je politično podprla in na hitro dosegla sprejetje dvostranskega investicijskega sporazuma, ki je za Kitajsko premalo zavezujoč, tudi glede upoštevanja temeljnih pravic, kot je svoboda združevanja, evropskim interesom pa služi kvečjemu na prvi pogled.
EESO je močno zaskrbljen zaradi možnih posledic, predvsem z vidika dezinformacij in vplivanja, saj sporazum za kitajske vlagatelje na široko odpira tudi sektorje novinarskega poročanja, medijev in razvedrilnih dejavnosti.
3.5.1 Kitajska se obsežno oborožuje.
Ta nova, zdaj že odkrito agresivna svetovna sila vse bolj jasno grozi celo z invazijo Tajvana.
Poleg tega poskuša nadzorovati pomorske trgovinske poti, ki so za svetovno gospodarstvo osrednjega pomena, uničuje demokracijo in svobodo v Hongkongu v nasprotju z vsemi mednarodnimi zavezami, ki jih je prostovoljno sprejela, ter v svojih severozahodnih provincah obsežno in z neverjetno brutalnostjo zatira muslimansko prebivalstvo.
Slednje pa kitajske komunistične partije ni zaustavilo, da ne bi talibanom ob zlomu afganistanske vlade takoj ponudila dobre odnose.
Neuspeh Zahoda v Hindukušu namreč kitajski komunistični partiji služi kot potrditev njenih teženj k sicer večstranski, toda nesvobodni svetovni ureditvi.
Pojem multilateralizma, ki je bil doslej pozitiven, je tako prevrednoten.
3.5.2 Kitajski vpliv v Evropi je postal dejstvo, ki ga ni mogoče več prezreti, tako z gospodarskega kot s političnega vidika.
Peking potrpežljivo uresničuje svoj projekt svilne ceste, korak za korakom zaseda strateške položaje ter državam v Afriki in Aziji odobrava kredite, ki so na prvi pogled velikodušni, v resnici pa zatiralski, s čimer jih potiska v politično odvisnost.
Tudi v jugovzhodni Evropi Peking že nadzoruje pomembne dele infrastrukture.
Primera v EU sta pristanišče Pirej v Grčiji ali gradnja avtoceste v Črni gori ter uvajanje tehnologije 5G.
3.5.3 Deli evropskega gospodarstva, zlasti tudi nemška podjetja, so medtem postali nevarno odvisni od kitajskega trga, ki se je evropski industriji najprej ponudil kot ugodna „proizvodna lokacija“, ne da bi se ji resnično odprl.
Nekatera podjetja upravičeno preverjajo svoje dobavne verige, ki so veliko preveč enostranske in na koncu odvisne od samovolje kitajskih voditeljev.
3.5.4 Tudi po pristopu Kitajske k Svetovni trgovinski organizaciji (STO) je dostop do njenih trgov še vedno težaven ali celo nemogoč; o pravičnosti in vzajemnosti nikakor ni mogoče govoriti.
Kitajska izkrivlja svetovno konkurenco s subvencijami in se vztrajno brani, da bi odpravila presežne zmogljivosti.
Država, ki ji vlada komunistična partija, je že od začetka sistematično izvajala industrijsko vohunjenje in preko skupnih podjetij izsiljevala prenos znanja.
Zdaj se za tuje vlagatelje odpre samo, če potrebuje njihovo strokovno znanje, svoja podjetja pa še naprej ščiti pred vsakim tveganjem na način, ki izkrivlja konkurenco.
Vse našteto je nezdružljivo z vzajemno dostopno in pravično ureditvijo trga.
3.6 Rusija se od nepozabnega govora Vladimirja Putina leta 2007 na konferenci o varnosti v Münchnu žal vse bolj odvrača od sodelovanja z Zahodom.
Moskva je že zgodaj izkoristila odvisnost svojih sosed od oskrbe z zemeljskim plinom za izvajanje pritiska.
Kjer to ni zadoščalo in so se nekdanje sovjetske republike preveč približale EU, s tem pa tudi Zahodu, ali če so si preveč prizadevale za večjo samostojnost, so voditelji v Moskvi začenjali skrite ali odprte vojne ob svojih mejah oziroma na območju, ki ga je nekdaj obvladovala Sovjetska zveza, ter v nasprotju z mednarodnim pravom in lastnimi pogodbenimi zavezami nezakonito priključili Krim, s čimer so kršili ukrajinsko suverenost.
Kremeljska oblast je nestabilnost, ki je sledila kratki arabski pomladi leta 2011, brutalno izkoristila za svoje interese.
Poleg tega je začela