6.4.2022
SL
Uradni list Evropske unije
C 152/149
3.14 IMO je v svoji strategiji za razogljičenje določila seznam potencialnih kratkoročnih, srednjeročnih in dolgoročnih ukrepov za zmanjšanje emisij CO2.
Države članice IMO, vključno z vsemi državami članicami EU, so naredile velik korak naprej pri energetskem prehodu pomorskega sektorja s tem, ko so na 76. zasedanju Odbora za varstvo morskega okolja organizacije IMO (MEPC), ki je potekalo med 10. in 17. junijem 2021, sprejele celovit sveženj pravno zavezujočih tehničnih in operativnih kratkoročnih ukrepov za zmanjšanje emisij CO2 z ladij, ki bo začel veljati 1. novembra 2022.
3.15 Natančneje, ukrepi, sprejeti na 76. zasedanju odbora MEPC, določajo, da morajo ladje z bruto tonažo najmanj 400 ton izračunati svoj indeks energijske učinkovitosti za obstoječe ladje (EEXI) na podlagi tehničnih sredstev za izboljšanje svoje energijske učinkovitosti, vse ladje z bruto tonažo nad 5 000 ton pa določiti svoj letni operativni kazalnik ogljične intenzivnosti (CII) in oceno CII.
Ogljična intenzivnost povezuje emisije toplogrednih plinov s količino tovora, prepeljanega na prevoženi razdalji.
IMO bo do 1. januarja 2026 pregledala uspešnost izvajanja zahtev CII in EEXI, da bi ugotovila, ali so potrebne nadaljnje spremembe.
3.16 Z mednarodnim pomorskim prometom na splošno se opravi največ prevoza v tujini na svetu, pri čemer se prek njega med tretjimi državami v več kot 90 % prevaža nujen tovor za svetovno gospodarstvo, kot so nafta in naftni derivati, plin, kemični izdelki, železova ruda in druge rude, premog in gnojila.
Zato mora biti v pristaniščih po vsem svetu na voljo gorivo v skladu z zahtevami EU, da bi mednarodna trgovina potekala nemoteno.
3.17 Mednarodni pomorski promet je predvsem panoga, ki temelji na malih in srednjih podjetjih (MSP), in je, kar zadeva prevoz razsutega tovora/prevoz v prosti plovbi, resnično podjetniški sektor z značilnostmi povsem konkurenčnega trga.
Sektor namreč sestavlja na tisoče podjetij po vsem svetu in v njem ne prevladuje omejeno število zelo velikih gospodarskih družb ali zavezništev kot v sektorju linijskega prevoza ter v večini glavnih industrijskih in storitvenih sektorjev po svetu.
Zato ladjarske družbe, ki so MSP, nimajo pogajalske moči za distribucijo in pokritje stroškov novih goriv v pristaniščih po svetu.
3.18 Komisija v svoji oceni učinka osnutka uredbe o pobudi FuelEU Pomorstvo predvideva, da se bo povpraševanje po obnovljivih in nizkoogljičnih gorivih v sektorju pomorskega prevoza povečalo, s poudarkom med drugim na tekočih gorivih, razogljičenem plinu (vključno z utekočinjenim biometanom), e-gorivi, razogljičenimi gorivi na osnovi vodika (metanolu in amoniaku) in elektriki.
Kot je razvidno iz ocene učinka, se pričakuje povečana uporaba biogoriv, medtem ko se pomen biogoriv prav tako priznava zlasti za sektorje, ki jih je težko razogljičiti, kot sta letalstvo in pomorski promet.
3.19 Razvoj proizvodnje e-goriv in potrebne infrastrukture za oskrbo z njimi po vsem svetu je zahteven.
V predlogu revidirane direktive o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov je določen nov cilj EU, po katerem naj bi bil leta 2030 delež energije iz obnovljivih virov najmanj 40-odstoten.
Vseeno se priznava, da so izzivi glede razogljičenja v pomorskem sektorju večji kot v drugih sektorjih, saj ni za trg pripravljenih brezemisijskih tehnologij.
Trenutno na trgu dejansko ni na voljo nizkoogljičnih in brezogljičnih goriv za pomorski sektor.
Poleg tega kapitalske naložbe, potrebne za razvoj proizvodnje npr. zelenega amoniaka (e-amoniaka), odvisno od načinov proizvodnje in specifičnih postopkov proizvodnje goriv po ocenah znašajo približno od 1,2 do 1,65 bilijona USD (UMAS, 2020) in ne vključujejo naložb, potrebnih za infrastrukturo za oskrbo po vsem svetu.
3.20 Zato je cilj, po katerem naj bi se intenzivnost toplogrednih plinov porabljene energije na krovu ladij do leta 2050 v poprečju zmanjšala za 75 %, zastavljen previsoko.
Ena največjih ovir za razogljičenje pomorskega sektorja bo vzpostavitev nove infrastrukture za napajanje z gorivom, potrebne v pristaniščih po svetu za varno oskrbo ladij z alternativnimi gorivi.
V interesu pomorskega sektorja je, da se ta infrastruktura vzpostavi hitro, tako da bodo nova goriva takoj dostopna po vsem svetu, ter v čim več pristaniščih, saj bo zaradi tega cena brezogljičnih goriv nižja, s čimer se bo spodbudilo izpolnjevanje navedenih ciljev predlagane uredbe.
3.21 Nadomestna goriva, kot so napredna biogoriva (npr. rastlinska olja, obdelana z vodikom), ki so omejeno skladna z vsemi sodobnimi ladijskimi motorji (v vseh vrstah plovil ne glede na panogo), ki lahko delujejo na biogoriva, ne da bi jih bilo treba prilagoditi z vidika tehnologije, varnosti ali zasnove, bi bila lahko delna rešitev vsaj v sektorju prevoza razsutega tovora/prevoza v prosti plovbi.
Vendar so dobavitelji goriv dolžni poskrbeti, da so navedene mešanice, kadar so zmešane s fosilnimi gorivi, primerne za uporabo na ladjah in v pristaniščih EU na voljo v zadostnih količinah.
Biogoriva, ki se uvozijo na trg EU, bi morala izpolnjevati trajnostna merila EU, določena v revidirani prenovljeni direktivi o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov (Priloga IX, dela A in B).
Z osnutkom uredbe o pobudi FuelEU Pomorstvo se odgovornost za izpolnjevanje trajnostih meril iz direktive o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov prelaga na ladje.
Poleg tega bi lahko spodbujanje uporabe mešanic biogoriv točno določene kakovosti, kupljenih zunaj EU, pomenilo izzive pri izvajanju, kar bi ogrozilo doseganje ciljev zmanjšanja emisij.