C 152/130
SL
Uradni list Evropske unije
6.4.2022
3.8 Z delegirano uredbo o taksonomiji za blažitev podnebnih sprememb, če jo bosta sprejela Svet in Parlament, bo mogoče usmeriti prihodnje naložbe v trajnostna sredstva, v kategorijo katerih spada energija iz obnovljivih virov.
Šele ko bo odpravljeno izkrivljanje konkurence med viri energije, bodo obnovljivi viri energije lahko svobodno konkurirali na trgu.
Dokler to ne bo doseženo, pa EESO pozdravlja pristop Komisije, ki omogoča, da se izognemo zmanjšanju deleža energije iz obnovljivih virov.
4.
Posebne ugotovitve o besedilu direktive (a) Zavezujoča ali nezavezujoča narava predlaganih ciljev 4.1 EESO ponovno izraža kritiko (7), da pregled direktive za razliko od revizije iz leta 2009 ne vsebuje zavezujočih nacionalnih ciljev.
Medtem ko je Evropska unija dosegla svoj cilj, da do leta 2020 poveča delež energije iz obnovljivih virov na 20 %, nekatere države članice niso dosegle svojih ciljev, drugim pa je to komaj uspelo (8), pri čemer so zlasti izkoristile posebne gospodarske razmere, ki jih je povzročila zdravstvena kriza, zaradi katere se je del nacionalnih gospodarstev ustavil.
Ta primer ponazarja šibkost sedanjega okvira upravljanja, ki države članice zgolj „spodbuja“, da izpolnijo svoje nacionalne cilje.
EESO poziva Svet Evropske unije, Evropski parlament in Evropsko komisijo, naj ponovno začnejo razpravo o določitvi zavezujočih nacionalnih ciljev, ustreznem energetskem upravljanju in/ali vsaj bolj prisilnih sredstev proti državam kršilkam, da bi zagotovili ustrezno izpolnjevanje nacionalnih ciljev.
Dejansko direktiva pri tem dosega meje delovanja na prostovoljni podlagi.
Čeprav je več držav članic preseglo svoje napovedi za leto 2020, obstaja nevarnost tekmovanja v zniževanju standardov, zaradi česar bi lahko države, ki so dosegle največ napredka, odvrnila nepripravljenost nekaterih drugih držav in umanjkanje posledic.
4.2 Novi zavezujoči cilj za leto 2030, tj. 40-odstotni delež energije iz obnovljivih virov (v primerjavi s prejšnjim 32-odstotnim deležem), se nanaša na porabo vse energije, ne le na porabo električne energije.
EESO pozdravlja dejstvo, da je Komisija predlagala najambicioznejši cilj v razponu, opredeljenem v načrtu za uresničitev podnebnih ciljev (38–40 %), da bi dosegli novi cilj 55-odstotnega zmanjšanja toplogrednih plinov leta 2030.
To dokazuje ambicijo evropskega izvršilnega organa, da pospeši uvajanje zelenih tehnologij, kar EESO pozdravlja.
Vendar bo to povečanje deleža obnovljivih virov energije v mešanici električne energije držav članic imelo posledice v smislu porabe energije in električne energije (9), saj naj bi se delež porabe energije do leta 2050 zmanjšal.
Pomembno je, da se scenariji za leto 2050 posodobijo glede na nove cilje, tako da se natančno določi pomen, ki bi jo lahko imelo shranjevanje električne energije, ki se bo moralo razvijati hitreje, kot je bilo predvideno, ali pomen preudarne porabe energije, ki se je pokazala med zdravstveno krizo v nekaterih vedenjskih vzorcih.
4.3 Vendar je ta novi cilj za nekatere države članice zelo ambiciozen.
Medtem ko v mnogih od njih razogljičenje gradbenega sektorja zaostaja, EESO potrjuje predlagani pristop, ki zajema povečanje sektorskih prizadevanj, kot so prizadevanja za vključitev energije iz obnovljivih virov v sektor ogrevanja in hlajenja.
Nujno je bil potreben specifičen cilj 49-odstotnega deleža energije iz obnovljivih virov v stavbah, ki je določen v novem členu 15a.
Vendar ima EESO dvome glede nezavezujoče narave takega cilja.
Stavbni sektor bo moral do leta 2030 zmanjšati svoje emisije za 60 % in do leta 2040 postati nevtralen, da bo lahko izpolnil cilje, določene v evropskem zelenem dogovoru.
Ker bodo mnoge države ta cilj težko dosegle, EESO poudarja, kako pomembno bo zanašanje na financiranje iz Socialnega sklada za podnebje od leta 2025.
To bi moralo omogočiti pospešitev prenove stavb, tako javnih kot zasebnih, in s tem omejitev širjenja energetske revščine, ki prizadene več kot 30 milijonov Evropejcev.
Ne glede na to, ali gre za financiranje iz prihodnjega Socialnega sklada za podnebje ali na splošno iz drugih mehanizmov pomoči, je treba uvesti mehanizem sledenja, da bi zagotovili pravilno dodelitev teh sredstev za boj proti podnebnim spremembam.
Zmanjšanje slednjih v nacionalnih proračunih ne omogoča učinkovitega nadzora nad porabo dodeljenih sredstev.
Ta sredstva ne bi smela biti usmerjena le v obsežne projekte, ampak bi se morala uporabljati tudi za manjše, pri katerih je dobiček v MWh in emisijah CO2 skromnejši, vendar je vpliv na evropske državljane morda celo pomembnejši.
EESO poziva, naj se merila za dodelitev v različnih državah čim bolj uskladijo v delu, ki bo namenjen aktiviranju državljanov, da bi olajšali morebitno čezmejno sodelovanje.
4.4 EESO želi opozoriti, da razogljičenje industrijskega sektorja trenutno poteka prepočasi, čeprav je bil to glavni sektor, na katerega so bili osredotočeni zaporedni evropski podnebni načrti.
Industrijske emisije pokriva sistem za trgovanje z emisijami.
Vendar zaradi preveč permisivnega režima brezplačnih pravic več kot 90 % industrijskega onesnaženja ne vodi do nobenih stroškov za zadevna podjetja, sektor pa je med letoma 2012 in 2018 svoje emisije tako zmanjšal le za 1 %.
(7) (8) (9)
UL C 246, 28.7.2017, str. 55.
Eurostat, Renewable energy statistics – Statistics Explained (europa.eu).
6_FR_ACT_part1_v3.pdf (europa.eu).