C 152/130
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
6.4.2022.
3.8.
Ja Padome un Parlaments pieņems Deleģēto taksonomijas regulu par klimata pārmaiņu mazināšanu, turpmākie ieguldījumi tiks virzīti uz ilgtspējīgiem aktīviem, proti, uz kategoriju, pie kuras pieder atjaunīgie energoresursi.
Atjaunīgie energoresursi varēs brīvi ienākt tirgū tikai tad, kad tiks novērsti konkurences izkropļojumi starp energoresursiem.
Kamēr tas vēl nav paveikts, EESK atzinīgi vērtē Komisijas pieeju, kas ļauj novērst atjaunīgo energoresursu izmantošanas bremzēšanu.
4.
Īpašas piezīmes par Direktīvas tekstu a) Ierosināto mērķu saistošais vai nesaistošais raksturs 4.1.
EESK atkārtoti pauž iebildumus (7) pret to, ka atšķirībā no Direktīvas pārskatīšanas, kas veikta 2009. gadā, šoreiz nav iekļauti saistoši nacionālie mērķi.
Lai arī ES ir sasniegusi savu mērķi, proti, līdz 2020. gadam ir palielinājusi atjaunīgo resursu īpatsvaru līdz 20 %, dažām dalībvalstīm nav izdevies sasniegt savus mērķrādītājus, savukārt citas tos ir sasniegušas ar grūtībām (8), un to ir sevišķi veicinājusi veselības krīzes izraisītā īpašā situācija, kas daļēji apturēja valstu ekonomiku.
Šis piemērs apliecina pašreizējās pārvaldības sistēmas vājumu, jo tā spēj tikai “mudināt” dalībvalstis sasniegt savus nacionālos mērķus.
EESK aicina Ministru padomi, Eiropas Parlamentu un Eiropas Komisiju atsākt debates par saistošu nacionālo mērķu noteikšanu, par atbilstīgu enerģētikas jautājumu pārvaldību un/vai vismaz par stingrākiem līdzekļiem pret pienākumus nepildošajām dalībvalstīm, lai nodrošinātu mērķu sasniegšanu valstu līmenī.
Šajā gadījumā Direktīva darbojas tik tālu, cik vien var notikt brīvprātīga rīcība.
Kaut arī vairākas dalībvalstis ir pārsniegušas savas prognozes 2020. gadam, pastāv pēc iespējas zemāku standartu noteikšanas risks, kas veiksmīgākās dalībvalstis atturētu citu valstu gribas trūkuma un seku neesamības dēļ.
4.2.
Attiecībā uz jauno saistošo mērķi, kas paredz, ka atjaunīgās enerģijas daļai 2030. gadā jābūt 40 % (iepriekš – 32 %), tas attiecas uz kopējo enerģijas patēriņu, nevis tikai uz elektroenerģijas patēriņu.
EESK atzinīgi vērtē to, ka Komisija ir ierosinājusi vērienīgāko mērķi no klimata mērķrādītāju plānā minētā diapazona (38–40 %), lai sasniegtu jauno mērķi līdz 2030. gadam samazināt siltumnīcefekta gāzes emisijas par 55 %.
Tas apliecina ES izpildiestādes vēlmi paātrināt zaļo tehnoloģiju ieviešanu, un EESK to vērtē atzinīgi.
Taču šāds atjaunīgo energoresursu daļas palielinājums dalībvalstu elektroenerģijas struktūrā radīs sekas enerģijas un elektrības patēriņa ziņā (9), jo paredzams, ka līdz 2050. gadam enerģijas patēriņa īpatsvars samazināsies.
Šos 2050. gada scenārijus ir svarīgi atjaunināt, ņemot vērā jaunos mērķus un īpaši precizējot elektroenerģijas uzkrāšanas iespējamo uzdevumu, kas būs jāattīsta ātrāk, nekā paredzēts, kā arī enerģijas taupīšanu, kuras atsevišķi elementi atklājās veselības krīzes laikā.
4.3.
Tomēr runa ir par jaunu, dažām dalībvalstīm ļoti vērienīgu mērķi.
Lai arī ēku nozares dekarbonizācija daudzās dalībvalstīs ir novēlota, EESK atbalsta ierosināto pieeju, saskaņā ar kuru ir jāpastiprina nozarēs veiktais darbs, piemēram, tas, kas veikts nolūkā integrēt atjaunīgo enerģiju siltumapgādes un dzesēšanas nozarē.
Konkrēts mērķrādītājs 49 % attiecībā uz atjaunīgās enerģijas daļu ēkās, kas noteikts jaunajā 15.a pantā, bija steidzami nepieciešams.
Taču EESK šaubās par šāda mērķa nesaistošo raksturu.
Lai sasniegtu Eiropas zaļajā kursā noteiktos mērķus, ēku nozarei emisijas līdz 2030. gadam būs jāsamazina par 60 % un jākļūst neitrālai līdz 2040. gadam.
Kaut arī daudzām dalībvalstīm varētu būt grūtības šo mērķi sasniegt, EESK uzsver, ka ir svarīgi no 2025. gada izmantot Sociālā klimata fonda finansējumu.
Tas ļautu paātrināt gan publisko, gan privāto ēku renovāciju un tādējādi apturēt aizvien pieaugošo enerģētiskās nabadzības fenomenu, kas skar vairāk nekā 30 miljonus Eiropas iedzīvotāju.
Tomēr attiecībā uz turpmākā Sociālā klimata fonda sniegto finansējumu vai plašākā nozīmē uz citiem palīdzības instrumentiem ir jāīsteno izsekošanas mehānisms, lai nodrošinātu minētā finansējuma pareizu piešķiršanu cīņai pret klimata pārmaiņām.
Tā ietilpināšana valstu budžetos neļauj efektīvi kontrolēt piešķirto resursu izmantošanu.
Šie līdzekļi būs jānovirza ne tikai uz liela mēroga projektiem, bet arī mazākiem projektiem, kur finansiālu ienākumu guvums, izteikts MWh un CO2 emisijās, ir pieticīgāks, bet ietekme uz Eiropas iedzīvotājiem ir tikpat liela vai pat lielāka.
EESK aicina, cik iespējams, nodrošināt, ka piešķiršanas kritērijus dažādās dalībvalstīs var saskaņot attiecībā uz to daļu, kas tiks veltīta iedzīvotāju aktīvas rīcības nodrošināšanai, lai veicinātu iespējamu pārrobežu sadarbību.
4.4.
EESK vēlas norādīt, ka rūpniecības nozares dekarbonizācija pašlaik ir pārāk lēna, lai gan šī nozare ir bijusi pirmā, uz kuru attiecās secīgi Eiropas klimata plāni.
Konkrēti – uz rūpniecības radītajām emisijām attiecas emisijas kvotu tirdzniecības sistēma (ETS).
Tomēr pārāk brīva bezmaksas piešķīrumu režīma dēļ vairāk nekā 90 % rūpnieciskā piesārņojuma attiecīgajiem uzņēmumiem nerada nekādas izmaksas, kā rezultātā emisijas šajā nozarē laikā no 2012. gada līdz
(7) (8) (9)
OV C 246, 28.7.2017., 55. lpp.
Eurostat, Renewable energy statistics – Statistics Explained (europa.eu).
Komisijas paziņojums “Tīru planētu – visiem!” (europa.eu).