C 152/58
HU
Az Európai Unió Hivatalos Lapja
2022.4.6.
3.3.
Az USA 2011-ben kiábrándultan fordult el a destabilizálódott Közel-Kelettől.
Az így keletkezett légüres térbe nyomult be elsőként az „Iszlám Állam”.
Amikor Irakban és Szíriában szinte teljesen szétzúzták az Iszlám Államot, akkor elsősorban Oroszország töltötte be az így keletkezett űrt.
Ugyanabban a sorsdöntő évben nyilatkozta Hillary Clinton akkori amerikai külügyminiszter, hogy a politika jövőjét Ázsiában fogják eldönteni, nem Afganisztánban vagy Irakban.
Európa és a Közel-Kelet az amerikai érdekek és az amerikai stratégia perifériájára szorult.
Afganisztán tekintetében úgy tűnik, hogy Biden elnök vezetése alatt is folytatódik ez a politika, amely veszélyes Európa stabilitására és biztonságára. 3.4.
Európa továbbra sem áll az Egyesült Államok külpolitikájának középpontjában.
Az Egyesült Államok a teljes figyelmét és erőforrásait Kínára fordítja, amely szakadatlanul, sőt a világjárvány következtében talán még gyorsabban növekszik.
Emellett ismét nehézzé vált a helyzet Latin-Amerikában, amelyet önkényuralom és korrupció mellett az államok teljes kudarca jellemez.
Latin-Amerika már csak az ottani menekültáramlatok miatt is közelebb áll az Egyesült Államokhoz, mint Európa vagy Afrika.
Afrika – a világon a leggyorsabb ütemben növekvő népességével – alig kap figyelmet Amerika részéről, miközben a szomszédos Európa érdeklődne ugyan, de a kontinensen rendkívül aktív Kínával ellentétben semmiféle stratégiával nem rendelkezik. 3.5.
Kínában folytatódott az 1980-as évek végén Teng Hsziao-ping által elindított gyors gazdasági felívelés, és Hszi Csin-ping hivatalba lépése óta az ország egyre öntudatosabban fogalmazza meg igényét, hogy új világhatalommá kíván válni.
Az ország a külvilág irányába békésen megnyilvánuló, fejlődő diktatúrából egy Ázsiában katonailag fölényeskedő, sőt akár fenyegetőleg fellépő, az országon belül pedig (újra) totalitárius berendezkedésű rendőrállammá vált.
Kínát illetően az EU nem rendelkezik egyértelmű stratégiával.
A Tanács német elnöksége alatt az Unió politikailag szorgalmazott és keresztülnyomott egy olyan kétoldalú beruházási megállapodást, amely Kínát túlságosan kevéssé köti (ideértve az alapvető jogok, például az egyesülési szabadság érvényesítését), az európai érdekeket pedig a legjobb esetben is csak felületesen szolgálja.
Az EGSZB-t nagyon aggasztja, hogy ennek milyen következményei lehetnek, különösen a dezinformáció és a befolyásolás tekintetében, mivel a megállapodás a hír-, média- és szórakoztatási ágazatot is nagyban megnyitja a kínai beruházások előtt.
3.5.1.
Kína masszív fegyverkezést folytat.
Az immár nyíltan agresszív új világhatalom egyre erőteljesebben fenyeget még Tajvan esetleges megszállásával is, igyekszik ellenőrzése alá vonni a világgazdaság szempontjából központi jelentőségű tengeri kereskedelmi útvonalakat, a saját nemzetközi jogi kötelezettségvállalásaival is szembemenve rombolja a demokráciát és a szabadságot Hongkongban, emellett tömegesen és nehezen elképzelhető brutalitással nyomja el a muszlim lakosságot az észak-nyugati tartományaiban.
Ez utóbbi nem akadályozza meg a Kínai Kommunista Pártot abban, hogy az afgán összeomlás pillanatában azonnal jó kapcsolatokat kínáljon a tálibok számára.
A Hindukus hegységben bekövetkezett totális nyugati vereség ugyanis megerősíti a Kínai Kommunista Pártot abban, hogy olyan világrendre törekedjen, amely ugyan multilaterálisnak mondható, de semmiképp nem szabad.
Az eddig pozitív csengésű multilateralizmus koncepciója ezáltal átértékelődik.
3.5.2.
Európában gazdaságilag és politikailag is szembetűnő tényezővé vált a kínai befolyás.
Peking kitartóan folytatja a Selyemút projektjét, lépésről lépésre foglal el stratégiai pozíciókat, és csupán a felületes szemlélő számára nagyvonalúnak tűnő, a valóságban viszont az érintetteket kiszolgáltatott helyzetbe hozó hitelszerződésekkel politikai függőségbe taszítja Afrika és Ázsia egyes országait.
Emellett Peking már Délkelet-Európában is ellenőrzést szerzett fontos infrastruktúrák felett.
Példa erre az Európai Unión belül a pireuszi kikötő Görögországban, illetve a montenegrói autópálya-építés és az 5G-s hálózat kiépítése.
3.5.3.
Az európai gazdaság egyes részei, különösen német konszernek mostanra fenyegető mértékben váltak függővé a kínai piactól, amely először egyfajta kiterjesztett gyártósorként kínálkozott az európai ipar számára anélkül, hogy ténylegesen megnyílna előtte.
Jogosan gondolja át néhány konszern a beszállítói láncát, amely túlságosan egyoldalú és végső soron a kínai vezetők önkényességétől függ.
3.5.4.
A kínai piacokhoz való hozzáférés Kína WTO-hoz való csatlakozását követően továbbra is nehéz, vagy akár lehetetlen.
Méltányosságról és viszonosságról még messze nem beszélhetünk.
Az ország torzítja a globális versenyt azáltal, hogy támogatásokat nyújt, és makacsul megtagadja többletkapacitásainak leépítését.
A Kínai Kommunista Párt által uralt állam kezdettől fogva szisztematikus ipari kémkedést folytatott, és közös vállalkozások révén tudástranszfert kényszerített ki.
Mostanra Kína már csak azon külföldi beruházók előtt nyílik meg, amelyek know-how-jára szüksége van, és a kínai vállalatokat versenytorzító módon továbbra is minden kockázattal szemben bebiztosítja.
Mindez nem egyeztethető össze a kölcsönösen nyitott és tisztességes piacszervezéssel. 3.6.
Sajnos Vlagyimir Putyin müncheni biztonságpolitikai konferencián 2007-ben elmondott emlékezetes beszéde óta Oroszország egyre nagyobb léptekkel távolodik a Nyugattal való együttműködéstől.
Moszkva már korán a nyomásgyakorlás eszközeként kezdte használni azt, hogy a szomszédai függnek a földgázszállítmányoktól.
Ahol ez már nem volt elegendő, és a korábbi szovjet köztársaságok túlságosan közeledtek az Európai Unióhoz és ezáltal a Nyugathoz, vagy nagyobb önállóságra törekedtek, a moszkvai vezetés a határvidékén, illetve a Szovjetunió egykori hatalmi övezetében leplezett és nyílt háborúkat indított, és a Krím esetében a nemzetközi joggal ellentétesen és saját szerződéses vállalásaival szembemenve ukrán területet annektált.
A Kreml vezetői brutálisan kihasználták saját céljaikra a 2011-es rövid arab tavasz utáni instabilitást.
Ezen túlmenően kiberháborúkat indítanak liberális demokráciákkal szemben, célzott dezinformációs