6.4.2022.
HR
Službeni list Europske unije
C 152/149
3.14.
U Strategiji za dekarbonizaciju IMO-a utvrđuje se popis predloženih kratkoročnih, srednjoročnih i dugoročnih mjera za smanjenje emisija CO2.
Vlade država članica IMO-a, uključujući sve države članice EU-a, učinile su veliki korak naprijed za energetsku tranziciju sektora pomorskog prometa na 76. sjednici Odbora za zaštitu morskog okoliša Međunarodne pomorske organizacije (IMO), održanoj 10.–17. lipnja 2021., usvojivši opsežan paket pravno obvezujućih tehničkih i operativnih kratkoročnih mjera za smanjenje emisija CO2 brodova koje će stupiti na snagu 1. studenoga 2022.
3.15.
Konkretnije, mjerama usvojenim na toj sjednici zahtijeva se od brodova bruto tonaže 400 ili veće da izračunaju indeks energetske učinkovitosti postojećih brodova (EEXI) kojim se prate tehnička sredstva za poboljšanje njihove energetske učinkovitosti te se od svih brodova bruto tonaže veće od 5 000 zahtijeva da utvrde godišnji operativni pokazatelj intenziteta ugljika (CII) i s njime povezan rejting.
Intenzitet ugljika povezuje emisije stakleničkih plinova s količinom tereta prevezenog preko prijeđene udaljenosti.
IMO će do 1. siječnja 2026.
preispitati učinkovitost provedbe zahtjeva u okviru EEXI-ja i CII-ja kako bi utvrdio jesu li potrebne kakve daljnje izmjene.
3.16.
Međunarodni pomorski promet općenito je najveći globalni prijevoznik: više od 90 % njegovih trgovinskih kapaciteta otpada na prijevoz tereta neophodnih za svjetsko gospodarstvo između trećih zemalja, kao što su nafta i naftni proizvodi, plin, kemijski proizvodi, željezo i druge rude, ugljen i gnojiva.
Da bi međunarodna trgovina neometano funkcionirala, u lukama diljem svijeta stoga mora biti na globalnoj razini dostupno gorivo koje odgovara specifikacijama koje zahtijeva EU.
3.17.
Međunarodni pomorski promet industrija je koju predvode prvenstveno mala i srednja poduzeća, a prijevoz rasutih tereta i slobodna plovidba istinski su poduzetnički sektor s obilježjima tržišta na kojem vlada potpuno tržišno natjecanje.
To je zato što u tom sektoru diljem svijeta posluju tisuće poduzeća i nema dominacije ograničenog broja vrlo velikih korporacija ili saveza kao što je to slučaj u linijskom pomorskom prijevozu i u većini glavnih industrijskih i uslužnih sektora u svijetu.
Mala i srednja brodarska društva stoga nemaju pregovaračku snagu potrebnu da bi distribuirala i obuhvatila nova goriva u lukama diljem svijeta.
3.18.
Komisijinom procjenom učinka nacrta Uredbe o inicijativi FuelEU Maritime predviđa se povećana potražnja za obnovljivim i niskougljičnim gorivima u sektoru pomorskog prometa, pri čemu je naglasak među ostalim na tekućim biogorivima, dekarboniziranom plinu (uključujući bio-UPP), e-gorivima, dekarboniziranim gorivima dobivenim iz vodika (metanol i amonijak) te električnoj energiji.
Procjena učinka predviđa povećanu primjenu biogoriva, a „važnost biogorivâ prepoznaje se i u sektorima koje je osobito teško dekarbonizirati, poput zračnog i pomorskog prometa”.
3.19.
Razvoj proizvodnje e-goriva i potrebne infrastrukture za opskrbu e-gorivima predstavlja globalni izazov.
Prijedlogom revizije Direktive o energiji iz obnovljivih izvora za EU se utvrđuje novi ciljni udio energije iz obnovljivih izvora za 2030.
od najmanje 40 %.
Međutim, prepoznaje se da se pomorski sektor zbog trenutačnog nedostatka tehnologija s nultom stopom emisija spremnih za stavljanje na tržište suočava s većim izazovima pri dekarbonizaciji nego neki drugi sektori.
Naime, niskougljična goriva i goriva s nultom stopom emisija ugljika za pomorski promet trenutačno nisu dostupna na tržištu.
Osim toga, kapitalna ulaganja potrebna za razvoj proizvodnje npr. zelenog amonijaka (e-amonijaka), ovisno o metodama proizvodnje i konkretnim procesima proizvodnje goriva, procjenjuju se na 1,2 –1,65 bilijuna USD (UMAS, 2020.), u što nisu uključena ulaganja potrebna za infrastrukturu za opskrbu u cijelom svijetu.
3.20.
Utvrđena ciljna vrijednost prosječnog smanjenja intenziteta stakleničkih plinova za energiju koja se primjenjuje na brodovima, koja iznosi 75 % do 2050., stoga je precijenjena.
Osiguravanje nove infrastrukture za punjenje koja će biti potrebna u lukama diljem svijeta za sigurnu opskrbu brodova alternativnim gorivima jedna je od najvećih prepreka dekarbonizaciji sektora pomorskog prometa.
Brzi razvoj te infrastrukture u interesu je pomorske industrije kako bi nova goriva bila lako dostupna na globalnoj razini i u najvećem mogućem broju luka jer će se cijena goriva s nultom stopom emisija ugljika time sniziti, što će olakšati usklađivanje s navedenim ciljevima prijedloga Uredbe.
3.21. „Drop-in” goriva, kao što su napredna biogoriva, npr.
hidroobrađena biljna ulja (HVO), koja imaju ograničenu kompatibilnost sa svim modernim brodskim motorima (sve vrste plovila bez obzira na djelatnost) koji mogu izgarati biogoriva bez potrebe za tehničkim, sigurnosnim ili konstrukcijskim prilagodbama, mogu biti djelomično rješenje barem u sektoru rasutog tereta/slobodne plovidbe.
Međutim, odgovornost je dobavljača goriva da osiguraju prikladnost navedenih mješavina za primjenu na brodovima pri miješanju s fosilnim gorivima, kao i njihovu dostupnost u lukama EU-a u dovoljnim količinama.
Biogoriva koja se uvoze na tržište EU-a trebala bi odgovarati EU-ovim kriterijima održivosti utvrđenim u revidiranoj Direktivi o energiji iz obnovljivih izvora (Prilog IX., dijelovi A i B).
Nacrtom Uredbe o inicijativi FuelEU Maritime odgovornost za ispunjavanje kriterija održivosti iz Direktive o energiji iz obnovljivih izvora prebacuje se na brodove.
Nadalje, pri poticanju primjene mješavina biogoriva određene kvalitete koja su kupljena izvan EU-a mogli bi se pojaviti izazovi u provedbi koji će ugroziti postizanje ciljeva smanjenja emisija.