C 152/130
HR
Službeni list Europske unije
6.4.2022.
3.8.
Delegiranom uredbom o taksonomiji u pogledu ublažavanja klimatskih promjena može se, ako ju prihvate Vijeće i Parlament, buduća ulaganja usmjeriti prema održivoj imovini, kategoriji kojoj pripada obnovljiva energija.
Obnovljiva energija moći će slobodno biti konkurentna na tržištu tek kad budu otklonjena narušavanja tržišnog natjecanja među izvorima energije.
U iščekivanju otklanjanja tog problema EGSO pozdravlja pristup Komisije koji omogućuje sprečavanje zaostajanja razvitka obnovljive energije.
4.
Posebne napomene o tekstu Direktive (a) Obvezujući ili neobvezujući karakter predloženih ciljeva 4.1.
EGSO ponovno kritizira (7) to što se revizijom u Direktivu nisu uključili obvezujući nacionalni ciljevi za razliku od Direktive iz 2009.
Iako je Europska unija ostvarila svoj cilj povećanja udjela obnovljive energije na 20 % u 2020., određene države članice nisu uspjele postići svoje ciljeve, dok su ih druge jedva postigle (8), u čemu im je među ostalim pomogla posebna situacija uzrokovana zdravstvenom krizom u kojoj je došlo do djelomičnog prekida aktivnosti u nacionalnim gospodarstvima.
To ukazuje na nedostatke postojećeg okvira upravljanja, kojim se države članice samo „potiču” na ispunjavanje svojih nacionalnih ciljeva.
EGSO poziva Vijeće ministara, Europski parlament i Europsku komisiju da ponovno pokrenu razgovor o utvrđivanju obvezujućih nacionalnih ciljeva, o odgovarajućem upravljanju, i/ili barem o snažnijim mjerama prisile za države članice koje ne postižu ciljeve kako bi se osiguralo da se na nacionalnoj razini ispune ciljevi.
U ovom slučaju Direktiva je dalekosežna koliko je to moguće u okviru dobrovoljnog djelovanja.
Budući da je nekoliko država članica premašilo svoja predviđanja za 2020., postoji rizik od nastajanja trke prema dnu zbog koje bi se države članice s najboljim rezultatima mogle obeshrabriti zbog nedostatka volje nekih drugih država i izostanka posljedica.
4.2.
Novi obvezujući cilj od 40 % za obnovljivu energiju do 2030. (u odnosu na prethodnih 32 %) odnosi se na sveukupnu potrošnju energije, a ne samo na potrošnju električne energije.
EGSO pozdravlja činjenicu da je Komisija predložila najambiciozniji cilj iz Plana za postizanje klimatskog cilja (38–40 %) za ispunjavanje novog cilja smanjenja emisija stakleničkih plinova za 55 % do 2030.
To pokazuje da europska izvršna vlast ima ambiciju ubrzati uvođenje zelenih tehnologija, što EGSO pozdravlja.
Međutim, to povećanje udjela obnovljive energije u kombinaciji izvora električne energije država članica imat će posljedice na potrošnju električne energije i energije općenito (9) jer se očekuje da će udio potrošnje energije pasti do 2050.
Potrebno je ažurirati te scenarije za 2050. u svjetlu novih ciljeva i posebno odrediti ulogu koju bi moglo imati skladištenje električne energije, koje će se trebati razviti brže nego što je planirano, ili ulogu energetske štedljivosti, za koju su neki primjeri ponašanja istaknuti za vrijeme zdravstvene krize.
4.3.
No radi se o vrlo ambicioznom novom cilju za neke države članice.
Iako u mnogima od njih zaostaje dekarbonizacija građevinskog sektora, EGSO odobrava predloženi pristup prema kojem se trebaju povećati sektorska nastojanja, kao što su ona za integraciju obnovljive energije u sektoru grijanja i hlađenja.
Naime, hitno je bilo potrebno utvrditi konkretan cilj od 49 % za udio obnovljive energije u zgradama, koji je definiran u novom članku 15.a.
No EGSO preispituje neobvezujuću narav takvog cilja.
U građevinskom sektoru morat će se smanjiti emisije za 60 % do 2030.
i postići klimatska neutralnost do 2040.
kako bi se ostvarili ciljevi europskog zelenog plana.
Iako bi mnoge države članice mogle imati poteškoća u postizanju tog cilja, EGSO ističe da je važno da se one od 2025. oslanjaju na financijska sredstva Socijalnog fonda za klimatsku politiku.
Ta bi sredstva trebala omogućiti ubrzavanje provedbe obnova javnih i privatnih zgrada te ublažavanje rastućeg problema energetskog siromaštva kojim je pogođeno više od 30 milijuna Europljana.
Bilo da se radi o financiranju iz budućeg Socijalnog fonda za klimatsku politiku ili općenitije o drugim programima potpore, potrebno je uspostaviti mehanizam za praćenje kako bi se osigurala pravilna raspodjela navedenih sredstava u svrhu borbe protiv klimatskih promjena.
Naime, disperzija tih sredstava u nacionalnim proračunima onemogućava učinkovitu kontrolu njihove upotrebe.
Ta će se sredstva morati usmjeriti ne samo na velike projekte već i na manje projekte u kojima je novčana dobit u smislu MWh i emisija CO2 skromnija, ali u kojima je učinak na europske građane jednak ili čak veći.
EGSO poziva na to da se kriteriji za odabir ponude u različitim državama članicama, u mjeri u kojoj je to moguće, usklade u pogledu uključivanja građana kako bi se olakšala moguća prekogranična suradnja.
4.4.
EGSO podsjeća da je dekarbonizacija industrijskog sektora trenutačno prespora usprkos činjenici da su uzastopni europski klimatski planovi izrađeni u prvom redu za industrijski sektor.
Konkretno, emisije iz industrije obuhvaćene su sustavom za trgovanje emisijama, no zbog nedovoljno strogog sustava dodjele besplatnih emisijskih jedinica, za više od 90 % industrijskog onečišćenja dotična poduzeća ne snose nikakve troškove, zbog čega su emisije iz tog sektora između
(7) (8) (9)
SL C 246, 28.07.2017., str. 55.
Eurostat, Statistički podaci o obnovljivim izvorima energije – Statistics Explained (europa.eu).
6_FR_ACT_part1_v3.pdf (europa.eu).