C 152/92
ET
Euroopa Liidu Teataja
6.4.2022
2.7.
Erinevalt erasektori reguleerimisest keskendutakse kuuendas rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise direktiivis institutsionaalsele süsteemile ja selle kohandamisele igas liikmesriigis.
Ettepanekus selgitatakse rahapesu andmebüroode pädevust, ülesandeid ja juurdepääsu teabele, kehtestatakse raamistik ühisanalüüside tegemiseks ja luuakse õiguslik alus andmebüroode sidevõrgule FIU.net.
Tugevdatakse järelevalveasutuste tegutsemisvolitusi ning parandatakse järelevalveasutuste ja teiste ametiasutustega tehtava koostöö mehhanisme.
Ühendatakse pangakontode registrid.
2.8.
Kavandatav määrus rahaülekannete ja teatavate krüptovaraülekannete kohta on uuesti sõnastatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) 2015/847 (11) rahaülekannete kohta, et muuta krüptovarade ülekannete jälgitavus- ja identifitseerimisnõuded sarnaseks rahaliste vahendite suhtes kehtivate nõuetega.
Samal ajal kohaldatakse krüptovarateenuste osutajate suhtes teiste finantssektori ettevõtjate suhtes kehtivaid rahapesuvastase määruse nõudeid.
3.
Üldised märkused 3.1.
Esimene rahapesuvastane direktiiv võeti vastu 1991. aastal.
Sellest ajast alates on vastu võetud veel neli rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise direktiivi ja kümneid teisi täiendavaid direktiive, milles käsitletakse finantssüsteemi või sellega seotud kuri- ja süütegusid.
Selle ELi ametiasutuste jaoks esmatähtsa püüdluse tulemused on siiani olnud selgelt mitterahuldavad.
3.2.
Kõnealuses küsimuses valitseb laialdane üksmeel, nagu on juba kajastatud komisjoni 2019. aasta hinnangutes ja ka näiteks Euroopa Parlamendi 2019. aasta märtsi ja 2020. aasta juuli resolutsioonides (12) ning kontrollikoja 2021. aasta juuni aruandes „ELi jõupingutused pangandussektoris rahapesuga võitlemiseks on killustatud ja meetmete rakendamine on ebapiisav“ (13) ning enamikus spetsialistide, teadusringkondade ja mõttekodade analüüsides, eelkõige Euroopa Poliitikauu­ ringute Keskuse (CEPS) ja rassismi ja sallimatuse vastu võitlemise Euroopa komisjoni (ECRI) rakkerühma aruandes (14).
3.3.
Hinnanguline rahapesu maht on 1 % ELi 27 liikmesriigi SKPst (Europol ja Euroopa Komisjon) kuni 1,3 % SKPst (kontrollikoda), st 140–208 miljardit eurot aastas.
Veelgi olulisem on see, et Europoli andmetel saadakse sellest kogusest tagasi vaid umbes 1 %.
Viimastel aastatel on toimunud arvukalt rahapesuskandaale, millesse on kaasatud suured finantsasutused, ning on tähendusrikas, et paljud neist ei oleks paljastatud ilma Euroopa õigusaktide kohaldamiseta või järelevalveasutuste sekkumiseta.
Teisisõnu ei ole vaatamata Euroopa Komisjoni ja Euroopa Parlamendi jõupingutustele ning tahtele rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamisel edusamme tehtud.
3.4.
Uurivate ajakirjanike rahvusvaheline konsortsium on Pandora dokumentide avaldamisel taas rõhutanud rahapesu ja sellega seotud kuritegude probleemi ulatust ning maksuparadiiside suurt rolli nende kuritegude hõlbustamisel.
Seetõttu on raske mõista, et dokumentides kõige sagedamini nimetatud jurisdiktsioon ei ole ELi koostööd mittetegevate jurisdiktsioonide loetelus ning et majandus- ja rahandusküsimuste nõukogu on lihtsalt jätnud loetelust välja teise jurisdiktsiooni, mille õigusaktid ei võimalda tuvastada äriühingute ja kontode tegelikke omanikke.
3.5.
Komitee juhib ELi institutsioonide ja liikmesriikide valitsuste tähelepanu vajadusele kaitsta jõuliselt nende ajakirjanike, töötajate ja riigiteenistujate elu ja puutumatust, kes teatavad majanduslikust ja poliitilisest korruptsioonist.
Komitee on mures, et mitu liikmesriiki ei ole algatanud direktiivi (EL) 2019/1937 (liidu õiguse rikkumisest teavitavate isikute kaitse kohta) ülevõtmise menetlust, ning kutsub komisjoni üles võtma meetmeid, et tagada selle kiire ülevõtmine 2021. aasta lõpuks.
3.6.
ELi rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise poliitika puudujääkidel on mitu kumulatiivset mõju: i) pädevusvaldkondade killustatus ELi ja liikmesriikide eri institutsioonide vahel; ii) ühtse ELi rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise järelevalveasutuse puudumine; iii) pädevatele ELi asutustele kättesaadavad piiratud vahendid; iv) puudulik koordineerimine nii ennetusalgatuste kui ka tuvastatud riskide vastu võetavate meetmete suhtes ning viivitused nende rakendamisel; v) puudused järelevalveasutuste ja rahapesu andmebüroode töös paljudes riikides; vi) direktiivid on üle võetud väga hilja ja liikmesriikide vahel esineb märkimisväärseid erinevusi, mis on viinud Euroopa Komisjoni haldus- ja
(11) (12) (13) (14)
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 2015. aasta määrus (EL) 2015/847, mis käsitleb rahaülekannetes edastatavat teavet ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1781/2006 (ELT L 141, 5.6.2015, lk 1).
Euroopa Parlamendi 26. märtsi 2019. aasta resolutsioon finantskuritegude, maksudest kõrvalehoidumise ja maksustamise vältimise kohta (ELT C 108, 26.3.2021, lk 8) ja Euroopa Parlamendi 10. juuli 2020. aasta resolutsioon.
Euroopa Kontrollikoja eriaruanne 13/2021.
CEPS-ECRI rakkerühma aruanne: „Anti-Money Laundering in the EU“; 01/2021.