C 152/68
ET
Euroopa Liidu Teataja
6.4.2022
3.6.
Rahastamise muutmine 3.6.1.
Finantseerimisasutused peavad toidusüsteeme analüüsima, võttes arvesse sektori iseärasustele vastavaid väljavaateid.
Toidukäitlemisettevõtteid ei saa kohelda samade kriteeriumide alusel nagu teiste sektori ettevõtteid.
See on olnud nii juba pikka aega, sest juurdepääs krediidile ja investeeringutasuvus ei kajasta pikaajalise kestliku arengu kriteeriume.
See on veelgi olulisem, kui arvestada toidukäitlemisettevõtete keskmist suurust ja kestliku arengu kasvavat tähtsust.
VKEdel on raskem pääseda ligi rahastamisele ja anda aru kestliku arengu alastest saavutustest.
3.6.2.
Taksonoomia bürokraatlikud ja keerulised tehnilised sõelumiskriteeriumid seoses kestliku rahastamisega võivad saada takistuseks ettevõtetele (eelkõige VKEdele) kestliku tegevusega alustamiseks või selle jätkamiseks.
3.7.
Väikeettevõtete eesmärk 3.7.1.
Vastutuse raamistikud ja seiremehhanismid sobivad tavaliselt hästi suurtele ettevõtetele.
See kehtib ka kestliku arengu valdkonnas.
3.7.2.
Euroopa toidusüsteemid koosnevad peamiselt VKEdest.
See tähendab, et üleminekuetapis on vaja toiduettevõtete abistamiseks ajutist toetust.
Toetus hõlmab enesehindamisvahendite kasutuselevõttu, ettevõtetevaheliste võrgustike edendamist, ettevõtlus- ja kestlikkusalaseid haridusprogramme, praktikakogukondade loomist, heade tavade edendamist, lihtsamat juurdepääsu innovatsiooni ökosüsteemidele, maksusoodustusi ja rahalisi stiimuleid laienemiseks ning lihtsamat juurdepääsu turgudele ja turuteabele.
3.7.3.
Toetus ja suunised, sealhulgas IT riist- ja tarkvaratehnoloogia kohta, võivad edendada VKEde arengut ja konsolideerimist tarneahelas ning kestliku arengu eesmärkide paremat integreerimist nende strateegiatesse.
3.8.
Võrdlusuuring: enesehindamine, seire, kaasamine, dialoog 3.8.1.
Iga ettevõtte jaoks on enesehindamise vahendid väga olulised, et viia oma tegevus kooskõlla kestliku arengu tegevuskavaga aastani 2030.
Sellised vahendid peavad toetama igas suuruses ettevõtteid, karistamata seejuures väikseimaid ettevõtteid.
3.8.2.
Suuremate ettevõtete jaoks on vaja võrdlemist võimaldavaid laiaulatuslikumaid ja standardiseeritumaid lähenemisviise.
Väiksemate ettevõtete puhul tuleb tagada ajutine toetus.
Sektori eripära arvestades on vaja tihedat dialoogi toidusüsteemi eri osaliste (ettevõtjate, ametiasutuste, investorite, tarbijate, uuendajate) vahel.
3.9.
Kodanike kaasamine 3.9.1.
Arvestades toidu sotsiaalset rolli ning selle mõju keskkonnale ja sotsiaalsele kestlikkusele, tuleks Euroopa, riikliku ja piirkondliku poliitika ning ettevõtete strateegiate määratlemisel konsulteerida kodanikega.
Kodanike kaasamine on eriti oluline kohalikul tasandil, et siduda toit tihedalt linnade ja piirkondade eluga (18).
Seda aitab saavutada ka kohalik toidupoliitika, kuna selle lähenemisviis toidule võib olla terviklik ja kasutab kohalikku eripära ning soodustab koosloomise algatusi.
3.9.2.
LEADERi (19) näide tõestab, et kohalikud tegevusrühmad saavad selles tõhusalt kaasa aidata.
Toidupoliitika nõukogude loomine on veel üks näide, mis tõestab, et kodanike kaasamine viib kestlikemate lahendusteni.
(18) (19)
Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Kodanikuühiskonna panus tervikliku ELi toidupoliitika väljatöötamisse“, (ELT C 129, 11.4.2018, lk 18) ja teemal „Strateegia „Talust taldrikule“ õiglase, tervisliku ja keskkonnahoidliku toidusüsteemi edendamiseks““ (ELT C 429, 11.12.2020, lk 268).
https://enrd.ec.europa.eu/leader-clld_en