C 152/58
ET
Euroopa Liidu Teataja
6.4.2022
3.3.
2011. aastal lahkus USA destabiliseeritud Lähis-Idast, olles kaotanud illusioonid.
Sellest tekkinud vaakumisse sisenes kõigepealt Islamiriik.
Kui see Iraagis ja Süürias suurel määral hävitati, täitis tühimiku eelkõige Venemaa.
Samal pöördelisel aastal teatas tollane USA riigisekretär Hillary Clinton, et poliitika tulevik otsustatakse Aasias, mitte Afganistanis ega Iraagis.
Euroopa ja Lähis-Ida olid sattunud Ameerika huvide ja strateegia perifeeriasse.
Afganistani silmas pidades näib see poliitika, mis on ohtlik Euroopa stabiilsusele ja julgeolekule, president Bideni juhtimisel jätkuvat.
3.4.
Euroopa ei ole endiselt USA välispoliitika keskmes.
USA pöörab kogu oma tähelepanu ja suunab oma ressursid Hiina pidurdamatule esiletõusule, mis võib pandeemia tõttu kiireneda.
Lisaks on Ladina-Ameerika olukord autoritaarsuse ja korruptsiooni ning mõne riigi täieliku läbikukkumise tõttu taas keeruline.
Ladina-Ameerika on USAle kasvõi pagulaste liikumise mõttes lähemal kui Euroopa või näiteks Aafrika.
Aafrika, kus on maailma kõige kiiremini kasvav elanikkond, ei pälvi eriti Ameerika tähelepanu, samas kui naabruses asuv Euroopa on küll huvitatud, kuid erinevalt Aafrikas väga aktiivselt tegutsevast Hiinast puudub tal igasugune strateegia.
3.5.
Hiina on jätkanud oma kiiret majanduslikku tõusu, mille algatas Deng Xiaoping 1980. aastate lõpus, ja alates Xi Jinpingi ametisse astumisest on riik üha kindlamalt pürginud võimupositsioonile maailmas.
Omaaegsest diktatuurirežiimiga arengumaast, mille välispoliitika oli rahumeelne, on Hiina muutunud totaalseks jälgimisühiskonnaks ning on Aasias sõjaliselt ambitsioonikas või isegi agressiivne ning sisemiselt (jälle) totalitaarne riik.
ELil pole Hiinaga suhtlemiseks selget strateegiat ning Saksamaa eesistumise ajal taotles EL kahepoolset investeerimislepingut Hiinaga ja surus selle poliitiliselt läbi.
Nimetatud leping seab Hiinale liiga vähe kohustusi, sh ka põhiõiguste, nt organiseerumisõiguse osas, ja toob Euroopale parimal juhul pealiskaudset kasu.
Komitee on väga mures võimalike tagajärgede pärast, eelkõige desinformatsiooni ja mõjutamise osas, kuna leping avab Hiina investeeringutele ka uudiste-, meedia- ja meelelahutussektori.
3.5.1.
Hiina suurendab ulatuslikult oma relvastust.
Praeguseks avalikult agressiivne uus suurriik ähvardab Taiwani üha rohkem isegi sissetungiga, taotleb kontrolli maailmamajanduses keskse tähtsusega merekaubateede üle, lõhub demokraatiat ja vabadust Hongkongis vastupidiselt kõigile rahvusvahelise õiguse järgi võetud kohustustele ning surub massiliselt ja kujuteldamatu jõhkrusega maha oma loodeprovintside moslemitest elanikkonda.
Viimane ei takistanud Hiina Kommunistlikul Parteil pakkumast Talibanile Afganistani kokkuvarisemise ajal kohe häid suhteid.
Seda seetõttu, et lääneriikide läbikukkumine Hindukušis tugevdab Hiina Kommunistliku Partei poolehoidu mitmepoolsele, kuid vabadusteta maailmakorrale.
Mitmepoolsuse mõiste, millel on siiani olnud positiivne tähendus, on seega saanud uue sisu.
3.5.2.
Hiina mõju Euroopas on muutunud nii majanduslikult kui ka poliitiliselt teguriks, mida ei saa jätta tähelepanuta.
Peking jätkab visalt Siiditee projekti, hõivates samm-sammult strateegilisi positsioone, meelitades Aafrika ja Aasia riigid endast poliitilisse sõltuvusse krediidilepingute kaudu, mis on vaid pealtnäha kasulikud, kuid tegelikkuses aheldavad.
Peking on juba saavutanud kontrolli ka Kagu-Euroopa oluliste taristute üle.
Selle näited ELis on Kreekas Pireuse sadam, Montenegros kiirtee ehitamine ning 5G võrgu väljaehitamine.
3.5.3.
Terved osad Euroopa majandusest, eriti Saksa ettevõtted, sõltuvad nüüd ohtlikul määral Hiina turust, mis pakkus end algul Euroopa tööstusele laiendatud tootmispinnana, end tegelikult avamata.
Mõned ettevõtted plaanivad õigusega muuta oma tarneahelaid, mis on liiga ühepoolsed ja sõltuvad liiga palju Hiina juhtide omavolist.
3.5.4.
Isegi pärast Hiina ühinemist WTOga on juurdepääs Hiina turgudele jäänud raskeks või isegi suletuks.
Õiglusest ja vastastikusest austusest ei saa juttugi olla.
Riik moonutab ülemaailmset konkurentsi toetuste ja püsiva keeldumisega vähendada liigset tootmisvõimsust.
Hiina Kommunistliku Partei juhitav riik on algusest peale süstemaatiliselt tegelenud tööstusliku spionaažiga ja hankinud teavet ühisettevõtete kaudu.
Hiina avaneb ainult välisinvestoritele, kelle oskusteavet riik ise vajab, ja konkurentsi moonutaval viisil kaitstakse endiselt Hiina ettevõtteid igasuguste riskide eest.
Kõik see on vastuolus ausa ja vastastikku avatud turukorraldusega.
3.6.
Pärast Vladimir Putini meeldejäävat kõnet Müncheni julgeolekukonverentsil 2007. aastal on Venemaa kahjuks üha enam eemaldunud koostööst läänega.
Moskva hakkas juba varakult naabrite sõltuvust maagaasitarnetest kasutama survestamise vahendina.
Seal, kus sellest enam ei piisanud, ja lähenemine EL-ile ja koos sellega ka läänele või püüdlus suurema iseseisvuse järele endistes liiduvabariikides üleliia kasvas, on Moskva juhtkond oma äärealadel ja endises Nõukogude Liidu mõjusfääris pidanud nii varjatud kui ka avalikke sõdu, mille käigus annekteeris Venemaa Ukraina territooriumi koosseisu kuulunud Krimmi, rikkudes rahvusvahelist õigust ja omaenda lepingulisi kohustusi.
Kremli valitsejad on 2011. aasta lühikesele araabia kevadele järgnenud ebastabiilsust julmalt kuritarvitanud.
Nad peavad ka