6.4.2022
DA
Den Europæiske Unions Tidende
C 152/115
TLAC-instrumenter.
Uden disse fradrag ville sammenbruddet af én afviklingsenhed i G-SII-koncernen føre til tab i andre afviklingsenheder i koncernen og dermed til en reduktion af disse afviklingsenheders tabsabsorberings- og rekapitaliseringskapacitet.
3.3.4.
Behandling af datterselskaber etableret uden for Unionen.
Artikel 12a og artikel 72e, stk.
4, i CRR omfatter ikke udtrykkeligt datterselskaber, der er beliggende i et tredjeland.
Derfor er det måske ikke muligt for EU-bankkoncerner med en global MPE-afviklingsstrategi at tage hensyn til datterselskaber, der er etableret uden for Unionen.
3.3.5.
Præciseringer af kriterierne for gældsinstrumenter, der udstedes i forbindelse med krav til intern TLAC.
I artikel 92b i CRR fastsættes kravet til intern TLAC for væsentlige datterselskaber af tredjelands-G-SII'er, der ikke er afviklingsenheder.
Dette krav kan opfyldes med kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passivinstrumenter, jf. artikel 92b, stk. 2. 3.4.
Detaljerede ændringer til forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr.
575/2013 og direktiv 2014/59/EU for så vidt angår den tilsynsmæssige behandling af G-SII-koncerner med en MPE-afviklingsstrategi.
3.4.1.
Konsolideret beregning for G-SII'er med flere afviklingsenheder (artikel 12a) 3.4.1.1.
EØSU fremhæver, at MPE-banker bør være i stand til at gøre brug af de justeringer, der er aftalt i TLAC-standarden.
Disse justeringer skal sikre ensartet behandling af SPE- og MPE-afviklingsmodeller.
Disse justeringer er omfattet af artikel 12a og artikel 72e, stk.
4, i CRR II, men disse to artikler omfatter ikke tredjelande.
Især i artikel 12a, som den er affattet, anføres det, at justeringer hidrørende fra forskelle i risikovægtede aktiver er begrænset til enheder med hjemsted i EU, da begrebet afviklingsenhed kun refererer til datterselskaber med hovedsæde i EU.
Det er vigtigt at udvide anvendelsesområdet til koncernens eventuelle øvrige datterselskaber i andre lande.
3.4.1.2.
EØSU mener ikke, at dette mål nås med Kommissionens nye forslag, fordi sammenligningen mellem den hypotetiske SPE og summen af risikovægtede aktiver for hver afviklingsenhed holder datterselskaber i tredjelande ude, da sammenligningen vedrører artikel 45d og 45h i BRRD, og BRRD hverken omfatter datterselskaber i tredjelande eller forskelle mellem risikovægtede aktiver, der opstår ved forskellige beregningskriterier mellem tredjelande og medlemsstater.
Det omfatter kun forskelle mellem medlemsstaterne.
3.4.1.3.
Med hensyn til behovet for en aftale for at foretage denne justering er EØSU af den opfattelse, at selv om der er en specifik procedure for en aftale om krav til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver i artikel 45h, stk.
4-6, i BRRD II, er dette en procedure, der kun kan finde anvendelse i tilfælde af forskellige afviklingsmyndigheder i EU og i henhold til en fælles forordning.
Én forklaring på, hvorfor proceduren ikke er gyldig for tredjelande, er, at det involverer EBA i tilfælde, hvor der ikke er truffet nogen aftale mellem afviklingsmyndighederne.
3.4.1.4.
EØSU foreslår, at i tilfælde, hvor der opstår justeringer i et datterselskab i et tredjeland, er det den europæiske afviklingsmyndighed for moderinstituttet, under hensyntagen til afviklingsmyndighedens ikkebindende udtalelse i det nævnte tredjeland, der kan foretage justeringen uden at skulle indgå en aftale med tredjelandsmyndigheden.
3.4.2.
Fradrag i nedskrivningsrelevante passivposter (artikel 72e) 3.4.2.1.
EØSU understreger, at artikel 72e bør indeholde en grandfathering-periode indtil den 31. december 2024 (tidsfrist for TLAC-gennemførelse i tredjelande).
Under denne overgangsperiode skal MPE-banker være i stand til at justere fradraget på besiddelser for datterselskaber i tredjelande uden et tilsvarende afviklingskrav og beregne overskuddet baseret på det samlede kapitalkrav, der er gældende i tredjelandet.
Ellers ville det få en utilsigtet konsekvens, fordi det vil øge behovet for at udstede nedskrivningsrelevante passiver som følge af ikke at være i stand til at justere denne besiddelse på et datterselskab i et tredjeland, og med en afviklingsordning fra 2025 og fremefter nedsættes kravet for moderkreditinstituttet på grund af et lavere justeret fradrag for disse tredjelandsbesiddelser, og der vil ikke længere være behov for disse udstedelser af nedskrivningsrelevante passiver.
Bruxelles, den 9. december 2021.
Christa SCHWENG Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg