C 152/58
CS
Úřední věstník Evropské unie
6.4.2022
3.3.
V roce 2011 se USA v deziluzi odvrátily od destabilizovaného Blízkého východu.
Vakuum, které se tak vytvořilo, nejprve obsadil „Islámský stát“.
Když pak byla tato organizace v Iráku a v Sýrii z velké části zničena, vyplnilo vzniklou mezeru především Rusko.
V témže přelomovém roce prohlásila tehdejší ministryně zahraničí USA Hillary Clinton, že budoucnost politiky se rozhoduje v Asii, nikoliv v Afghánistánu nebo v Iráku.
Evropa a Blízký východ se ocitly na okraji amerických zájmů a americké strategie.
Vzhledem k událostem v Afghánistánu se zdá, že v této politice, která ohrožuje stabilitu a bezpečnost Evropy, pokračuje i Bidenova administrativa.
3.4.
Evropa ani nadále není středem zájmu zahraniční politiky USA.
Spojené státy soustřeďují veškerou pozornost a zdroje na vytrvalý vzestup Číny, který byl pandemií možná i urychlen.
Navíc se znovu zhoršuje situace v Latinské Americe kvůli autoritářství a korupci, přičemž někdy dochází až k úplnému zhroucení státu.
Latinská Amerika je USA už kvůli tamním migračním tokům bližší než Evropa nebo například Afrika.
Africe s nejrychleji rostoucím počtem obyvatel na světě se ze strany USA nedostává téměř žádné pozornosti, zatímco sousední Evropa se o ni sice zajímá, ale na rozdíl od Číny, která je na tomto kontinentu velmi aktivní, postrádá zatím ve vztahu k němu jakoukoliv strategii.
3.5.
Čína pokračovala ve svém rychlém hospodářském vzestupu, který na konci 80. let 20. století zahájil Teng Siao-pching, a od dob jeho nástupce Si Ťin-pchinga stále sebevědoměji formuluje nový mocenský nárok.
Tato země se z rozvojové diktatury, která navenek vystupuje mírumilovně, vyvinula v komplexní policejní stát, který v Asii zaujímá vojensky dominantní až hrozivý postoj a ve vnitřních věcech je (znovu) totalitárně uspořádán.
EU nedisponuje ve vztahu k Číně žádnou rozeznatelnou strategií.
Během německého předsednictví Rady protlačila politicky motivovanou dvoustrannou investiční dohodu, která na Čínu klade příliš malé požadavky – a to i v oblasti dodržování základních práv, jako je svoboda sdružování – a evropské zájmy prosazuje leda povrchně.
EHSV je nesmírně znepokojen možnými důsledky, zejména z hlediska šíření dezinformací a vyvíjení vlivu, neboť na základě této dohody získává Čína rozsáhlé možnosti investovat i v odvětvích zpravodajství, sdělovacích prostředků a zábavního průmyslu.
3.5.1.
Čína masivně zbrojí.
Tato země se však stala novou světovou mocností, která nyní postupuje s otevřenou agresivitou a stále naléhavěji hrozí dokonce možnou invazí na Tchaj-wan, usiluje o kontrolu nad námořními obchodními cestami, které mají zásadní význam pro světové hospodářství, porušuje veškeré vlastní závazky podle mezinárodního práva týkající se demokracie a svobody v Hongkongu a se stěží představitelnou brutalitou masově utlačuje muslimské obyvatelstvo žijící v jejích severozápadních provinciích.
To ovšem Komunistické straně Číny nebránilo v tom, aby v okamžiku zhroucení afghánského státu okamžitě Tálibánu nabídla dobré vztahy.
Ztroskotání západních mocností v Hindúkuši ji totiž podporuje v jejím úsilí o prosazení sice multilaterálního, avšak neliberálního světového řádu.
Pojem multilateralismu, který byl až doposud vnímán pozitivně, tak dostává nový význam.
3.5.2.
Čínský vliv v Evropě se mezitím stal nepřehlédnutelným hospodářským a politickým faktorem.
Peking vytrvale prosazuje svůj projekt hedvábné stezky, krok za krokem obsazuje strategické pozice a politicky si podmaňuje země v Africe a v Asii prostřednictvím úvěrových smluv, které jsou při zběžném pohledu velkorysé, ale ve skutečnosti svazující.
I v jihovýchodní Evropě již Peking získal kontrolu nad důležitou infrastrukturou.
Jako příklad v EU lze uvést přístav Pireus v Řecku, stavbu dálnice v Černé Hoře a zavádění sítí 5G.
3.5.3.
Části evropského hospodářství, zejména také německé koncerny, jsou nyní v hrozivé míře závislé na čínském trhu, který se zpočátku evropskému průmyslu sám nabídl jako rozšíření výrobních kapacit, aniž by se skutečně otevřel.
Některé koncerny teď zcela oprávněně přehodnocují své příliš jednostranně zaměřené dodavatelské řetězce, které jsou v konečném důsledku závislé na libovůli čínských vedoucích představitelů.
3.5.4.
I po přistoupení Číny k WTO zůstává přístup na čínské trhy složitý nebo až nemožný.
Ani zdaleka se nedá hovořit o spravedlnosti a vzájemnosti.
Tato země narušuje celosvětovou hospodářskou soutěž prostřednictvím subvencí a neústupně odmítá snižovat nadměrné kapacity.
Stát ovládaný čínskou komunistickou stranou od samého začátku systematicky prováděl průmyslovou špionáž a prostřednictvím společných podniků si vynucoval transfer znalostí.
Čína se momentálně otvírá pouze těm zahraničním investorům, jejichž know-how sama potřebuje, a nadále chrání čínské podniky před jakýmkoliv rizikem způsobem, který narušuje hospodářskou soutěž.
Nic z toho není slučitelné se vzájemně otevřeným a spravedlivým uspořádáním trhů.
3.6.
Rusko od památného projevu Vladimira Putina na mnichovské bezpečnostní konferenci v roce 2007 bohužel stále rychleji ustupuje od spolupráce se Západem.
Velmi záhy začala Moskva využívat závislosti svých sousedů na dodávkách zemního plynu jako prostředek nátlaku.
Kde to již nepostačovalo a sblížení s EU, a tím i se Západem nebo úsilí o větší nezávislost v bývalých sovětských republikách bylo příliš velké, zahájilo moskevské vedení na své periferii nebo v bývalé sféře vlivu Sovětského svazu skrytou nebo otevřenou válku, přičemž v rozporu s mezinárodním právem a s vlastními smluvními zárukami anektovalo Krym, součást ukrajinského státu.
Kremelští vládci pro své účely brutálně zneužili nestabilitu, která následovala po krátkém arabském jaru v roce 2011.
Kromě toho vedou kybernetickou válku proti