C 152/92
BG
Официален вестник на Европейския съюз
6.4.2022 г.
2.7.
За разлика от регулирането на частния сектор, Шестата директива за БИП/БФТ акцентира върху институционалната система и нейното адаптиране във всяка държава членка.
С предложението се разясняват компетенциите, задачите и достъпът до информация на ЗФР, установява се рамка за съвместни анализи и се предоставя правно основание за системата FIU.net.
Укрепват се правомощията на надзорните органи да предприемат действия и се подобряват механизмите за сътрудничество между самите надзорни органи и между тях и други органи.
Предвидено е взаимно свързване на регистрите на банковите сметки. 2.8.
Предложеният регламент относно преводите на средства и определени криптоактиви е преработен текст на Регламент (ЕС) 2015/847 на Европейския парламент и на Съвета (11) относно преводите на средства и има за цел да уеднакви изискванията за проследимост и идентификация на преводите на криптоактиви с тези за паричните средства.
В същото време доставчиците на услуги за криптоактиви ще са предмет на изискванията за останалите финансови оператори по Регламента за БИП.
3.
Общи бележки 3.1.
Първата директива за БИП беше въведена през 1991 г. Оттогава насам бяха приети още четири директиви за БИП/БФТ и десетки други допълващи директиви по отношение на финансовата система или на свързаните престъпления и нарушения.
Резултатите от тези усилия, считани за приоритетни от органите на ЕС, очевидно до момента са незадоволителни. 3.2.
По този въпрос има широко съгласие, както вече е отразено в оценките на Комисията от 2019 г. и в оценките на институции като Европейския парламент — в неговите резолюции от март 2019 г. и юли 2020 г. (12), и Европейската сметна палата в нейния доклад от юни 2021 г., озаглавен „Усилията на ЕС за борба с изпирането на пари в банковия сектор са разпокъсани и недостатъчни“ (13), както и в по-голямата част от анализите на специалисти, членове на академичната общност и експертни центрове, по-специално доклада на работната група на CEPS-ECRI (14). 3.3.
Според оценките за обема на изпирането на пари то е между 1 % от БВП на ЕС-27 (Европол и Европейска комисия) и 1,3 % (Европейска сметна палата), т.е. между 140 и 208 милиарда евро годишно.
По-важното е, че според Европол възстановените средства са едва около 1 % от този обем.
През последните години имаше множество скандали с изпиране на пари, свързани с големи финансови институции, и е важно да се отбележи, че много от тях нямаше да бъдат разкрити без прилагането на европейското законодателство или намесата на надзорните органи.
С други думи, въпреки усилията и желанието на Европейската комисия и Европейския парламент не е постигнат никакъв напредък по отношение на резултатите в борбата срещу изпирането на пари и финансирането на тероризма. 3.4.
Публикуването на досиетата „Пандора“ от Международния консорциум на разследващите журналисти (ICIJ) още веднъж подчерта мащаба на проблема с изпирането на пари и свързаните с него престъпления и съществената роля на данъчните убежища за улесняването на тези престъпления.
Поради това е трудно да се разбере фактът, че юрисдикцията, която най-често се споменава в досиетата, не е включена в списъка на ЕС на „неоказващите съдействие юрисдикции“ и че Съветът по икономически и финансови въпроси съвсем наскоро премахна от списъка друга юрисдикция, чието законодателство прави невъзможно установяването на действителните собственици на дружества и сметки. 3.5.
ЕИСК привлича вниманието на институциите на ЕС и на националните правителства към необходимостта от стабилна защита на живота и неприкосновеността на журналистите, служителите и държавните служители, които сигнализират за икономическа и политическа корупция.
Комитетът изразява загриженост, че редица държави членки не са започнали процедури за транспониране на Директива (ЕС) 2019/1937 относно защитата на лицата, които подават сигнали за нарушения на правото на Съюза, и призовава Комисията да предприеме действия, за да гарантира нейното спешно транспониране до края на 2021 г. 3.6.
За пропуските и недостатъците на политиката на ЕС за БИП/БФТ има няколко причини, които имат кумулативни ефекти: i) фрагментираността на компетенциите между различни институции на ЕС и държавите членки; ii) липсата на единен надзорен орган на ЕС по въпросите на БИП/БФТ; iii) ограниченият инструментариум, с който разполагат компетентните органи на ЕС; iv) слабата координация както при инициативите за предотвратяване, така и при предприемането на действия срещу идентифицираните рискове, и забавянето при тяхното изпълнение; v) недостатъци в работата на надзорните органи и ЗФР в много държави; vi) транспонирането на директивите е доста закъсняло и със значителни различия между държавите членки, което води до административни и съдебни производства от страна на
(11) (12) (13) (14)
Регламент (ЕС) 2015/847 на Европейския парламент и на Съвета от 20 май 2015 година относно информацията, придружаваща преводите на средства, и за отмяна на Регламент (ЕО) No 1781/2006 (OB L 141, 5.6.2015 г., стр. 1).
Резолюция на ЕП от 26 март 2019 г. (ОВ C 108, 26.3.2021 г., стр. 8) и Резолюция на ЕП от 10.7.2020 г.
ЕСП: Специален доклад No 13/2021.
Доклад на експертната група CEPS-ECRI: AML in the EU (Борбата с изпирането на пари в ЕС); януари 2021 г.