C 152/58
BG
Официален вестник на Европейския съюз
6.4.2022 г.
3.3.
През 2011 г. САЩ се отдръпнаха разочаровани от дестабилизирания Близък Изток.
Новосъздаденият вакуум първоначално беше зает от движението „Ислямска държава“.
Когато то беше до голяма степен унищожено в Ирак и Сирия, тази празнина беше запълнена най-вече от Русия.
През същата критична година тогавашният държавен секретар на САЩ Хилъри Клинтън заяви, че бъдещето на политиката ще се решава в Азия, а не в Афганистан или Ирак.
Европа и Близкият изток изпаднаха в периферията на американските интереси и на американската стратегия.
По отношение на Афганистан тази политика, която е опасна за стабилността и сигурността на Европа, изглежда продължава под ръководството на президента Байдън. 3.4.
Европа все още не заема централно място във външната политика на САЩ.
САЩ насочват цялото си внимание и ресурси към безпрепятствения ръст на Китай, който може би беше ускорен от пандемията.
В допълнение, положението в Латинска Америка отново се утежни, като се характеризира с авторитаризъм и корупция до пълно разпадане на държавността.
Поради тамошните бежански потоци Латинска Америка е по-близо до САЩ отколкото Европа или например Африка.
Африка с най-бързо нарастващото население в света почти не попада във фокуса на американското внимание, докато съседна Европа се интересува от нея, но за разлика от много активния в Африка Китай не разполага със стратегия. 3.5.
Китай продължи бързия си икономически възход, започнат от Дън Сяопин в края на 80-те години на 20-ти век, а от встъпването в длъжност на Си Дзинпин насам заявява все по-твърдо амбицията си да се превърне в нова световна сила.
От развиваща се държава с миролюбива външна политика, управлявана от диктаторски режим, Китай се превърна в тотална полицейска държава, арогантно демонстрираща и дори заплашваща с военна сила в Азия, която във вътрешнополитически план е (отново) тоталитарна.
ЕС не разполага с видима стратегия по отношение на Китай, по време на германското председателство даде политически тласък и прокара двустранно инвестиционно споразумение, което предполага твърде малък ангажимент от страна на Китай, включително в прилагането на основни права като свободата на сдружаване, и в най-добрия случай обслужва европейските интереси само повърхностно.
ЕИСК е силно обезпокоен от възможните последици, по-специално във връзка с дезинформацията и влиянието, тъй като споразумението отваря за китайските инвестиции и секторите на новините, медиите и развлекателната дейност.
3.5.1.
Китай масирано се въоръжава.
Междувременно често агресивната нова световна сила заплашва все по-настоятелно дори със сценарий за нахлуване в Тайван, стреми се да придобие контрол над морските търговски пътища, които са от ключово значение за световната икономика, разрушава демокрацията и свободата в Хонконг в противоречие с всички поети задължения съгласно международното право и потиска масово и с невъобразима жестокост мюсюлманското население в своите северозападни провинции.
Последното не попречи на Китайската комунистическа партия (ККП) незабавно да предложи добри отношения на талибаните в момента на разпадането на Афганистан.
Това се дължи на факта, че западният неуспех в Хиндукуш засилва предпочитанието на ККП към многостранен, но несвободен световен ред.
По този начин се променя концепцията за мултилатерализма, която досега беше възприемана положително.
3.5.2.
Китайското влияние в Европа е фактор в икономическо и политическо отношение, който не може да се пренебрегва.
Пекин следва своя дългосрочен проект за Пътя на коприната, стъпка по стъпка заема стратегически позиции, поставя държави в Африка и Азия в политическа зависимост посредством договори за кредити, които са щедри само на пръв поглед, а всъщност са заробващи.
Пекин вече е придобил контрол над ключови инфраструктури и в Югоизточна Европа.
Примери за това в ЕС са пристанището Пирея в Гърция или строителството на автомагистрали в Черна гора и изграждането на 5G мрежи.
3.5.3.
Части от европейската икономика, включително по-специално германски концерни, междувременно зависят в застрашителна степен от китайския пазар, който първоначално предложи своите услуги на европейската промишленост като подизпълнител („удължен работен тезгях“), без в действителност да се отваря към нея.
Някои концерни с право преосмислят своите вериги на доставки, които са твърде едностранчиви и в крайна сметка зависят от произвола на китайските лидери.
3.5.4.
Дори след присъединяването на Китай към СТО китайските пазари си остават труднодостъпни и дори затворени.
Въобще не може да става дума за справедливост и реципрочност.
Страната нарушава конкуренцията в световен мащаб чрез субсидии и упорития отказ да намали свръхкапацитета.
От самото начало управляваната от ККП държава извършва системно промишлен шпионаж и успя да наложи принудително трансфер на знания посредством съвместни предприятия.
Междувременно Китай се отваря само към чуждестранни инвеститори, от чието ноу-хау се нуждае, като продължава да защитава китайските предприятия от всякакви рискове по начин, който нарушава конкуренцията.
Всичко това е несъвместимо с реципрочно отворена и справедлива пазарна система. 3.6.
От знаменателната реч на Владимир Путин през 2007 г. пред Конференцията по сигурността в Мюнхен насам Русия, за съжаление, се отдалечава с все по-радикални стъпки от сътрудничеството със Запада.
Още от самото начало Москва започна да използва зависимостта на своите съседи от доставките на природен газ като средство за упражняване на натиск.
Когато това вече не беше достатъчно и бившите съветски републики се сближаваха твърде много с ЕС и по този начин със Запада или се стремяха все по-осезаемо към повече самостоятелност, ръководството в Москва водеше скрити и открити войни по своите граници или в някогашния обсег на влияние на Съветския съюз, като в случая с Крим анексира украинска държавна територия в нарушение на международното право и в противоречие със своите собствени обещания, поети в рамките на международни споразумения.
Властимащите в Кремъл се възползваха по брутален начин и за свои собствени цели от нестабилността, последвала след кратката Арабска пролет през 2011 г.
Освен това те водят кибервойни срещу свободни и