LT
C 150/48
Europos Sąjungos oficialusis leidinys
2022 4 5
Vynuogynams čia palankus ne tik dirvožemis, bet ir miesto apylinkių gamtinės sąlygos bei dirvos nuolydis.
Vynuogynai auga ant saulėtų pietinių ir pietvakarinių kalvų ir aukštumų šlaitų (verő).
Šiame vyndarystės regione per 47 metus surinkti tokie vidutiniai meteorologiniai duomenys: vidutinė metinė temperatūra: 10,65 °C, vidutinis kritulių kiekis per metus: 592,6 mm, vidutinis saulėtų valandų skaičius: 1 964 val.
Pagal galiojančius teisės aktus vynuogėms auginti skirti sklypai užregistruoti vynuogininkystės registre ir priskirti I ir II klasės zonoms.
Iš registro matyti, kad Egerio vyndarystės regione vynuogynams skirta 18 431 hektaras I klasės zonos ir 3 914 hektarų II klasės zonos.
Iš viso: 22 345 hektarai.
Ž mo gi šk i ej i v ei k s ni a i Vynuogynų atsiradimas Egerio apylinkėse, vynuogininkystė viduramžiais Kiš Egedo kalno šlaite buvo rastas 30 milijonų metų amžiaus suakmenėjęs vynmedžio lapas („Vitis Hungarica“).
Tačiau jis neturi nieko bendro su šiuolaikine vynuogininkyste.
Archeologiniai kasinėjimai atskleidė, kad Egeryje ir jo apylinkėse žmonės gyveno jau X a.
Manoma, kad XI a. pradžioje tai jau buvo didelė Vengrijos gyvenvietė.
Pagal 1261 m. karaliaus Belos IV paskelbtą chartiją, pirmasis Vengrijos karalius šv.
Steponas skyrė Egerio vyskupijai vyno dešimtinę.
Po totorių antplūdžio 1241 m. šalyje sumažėjus gyventojų ir darbo jėgos, karalius Bela IV buvo priverstas kviesti šalyje kurtis svetimšalius.
Manoma, kad būtent tuomet į Egerį atvyko pirmieji valonai, gyvenę gatvėje Olasz utca; naujakuriai iš Valonijos taip pat įsikūrė Taljos gyvenvietėje ir išmokė vietos gyventojus prancūziškų vynuogininkystės metodų ir laikyti vyną statinėse.
Pirmieji vyno rūsiai greičiausiai buvo iškasti bažnytinių institucijų užsakymu, o seniausieji jų buvo vadinami dézsmapince (dešimtinės rūsiais).
Egerio regionas vyndaryste garsėja ištisus amžius.
Iš Nyderlandų kilęs spaustuvininkas ir grafikas Gasparas Boutattsas paliko daugybę ofortų, kuriuose vaizduojami įvairūs Vengrijos peizažai, tarp jų – Egerio (Erlau) atvaizdą 1688 m.
Antverpene išleistame albume, pavadintame „Description exacte des Royaumes de Hongrie“ (liet.
Tikslus Vengrijos karalysčių aprašymas).
Be to, žinoma ir ankstesnė, 1617 m. G. Hoefnagelio publikuota Egerio graviūra („Agria vulgo Erla“), kurioje vaizduojamas turkų užpultas vynuogių augintojų miestas.
Abiejuose kūriniuose vaizduojama žymi miesto tvirtovė ir vynuogynai.
Istoriniai šaltiniai rodo, kad XVII a. vynuogininkystės srityje įvyko didelių pokyčių – be iki tol daugiausia regione augintų baltųjų vynuogių veislių, palaipsniui išplito ir raudonųjų vynuogių veislės.
Pažymėtina, kad norėdami įdirbti kietą vynuogynų žemę Egerio gyventojai išrado ypatingą „Egerio kauptuką“.
Vyno tūriui matuoti jie naudojo „Egerio muidą“ (keturiskart didesnio tūrio nei įprastas muidas).
Dėl vynų rūgštoko skonio ir ilgalaikio išsaugojimo savybių jie buvo ilgiau brandinami ąžuolinėse statinėse.
Gamintojų vynai buvo brandinami statinėse, laikomose rūsiuose ir po miestu riolitiniame tufe suformuotose rūsių sistemose, kur buvo sudaromos natūralioms oloms būdingos klimatinės (brandinimo klimato) sąlygos.
Vy nuo gy nų k l asi f i k av i m a s p ra ei t y j e Vynuogininkystė Egeryje suklestėjo XV–XVI a., o vėliau atgimė XVIII amžiuje.
Išlikusiuose 1760 m. ir 1789 m. registruose užfiksuota informacija apie ypatingas vynuogynų savybes.
1760 m. vynuogynai buvo suskirstyti į tris kategorijas, priklausomai nuo dirvožemio kokybės, dirvos nuolydžio, saulėtų valandų skaičiaus ir pan.
Beveik 50 % tų vynuogynų buvo priskirta pirmajai kategorijai.
1789 m. vynuogynai buvo suskirstyti į šešias kategorijas (visoje šalyje jų buvo aštuonios, tačiau dviem paskutinėms kategorijoms nebuvo priskirtas nė vienas Egerio apylinkių sklypas).
Skirstymo principai buvo panašūs į taikytus 1760 m. ir skyrėsi tik tuo, kad daug puikių vynuogynų, kuriuose auginamos likeriniams vynams „aszú“ gaminti tinkamos vynuogės, taip pat buvo priskirta pirmajai kategorijai.
Nuo XVIII amžiaus Egerio gyventojai turėjo vynuogininkystę reglamentuojančias taisykles, o jų laikymąsi prižiūrėjo ūkininkų sąjungų pirmininkai.
8.2.
Vynas (2)
1.
Nustatytos geografinės vietovės apibūdinimas (tęsinys)
Aug ina m os v y n in i ų v y n u og i ų v ei s l ės i r i š j ų gam i na mi vyna i