C 150/66
ET
Euroopa Liidu Teataja
5.4.2022
Sitsiilia on üks maailma vanimaid viinamarjakasvatuspiirkondi, nagu näitavad arheoloogilised leiud ning paljud kreeka ja ladina kirjandusteosed, milles on nimetatud tuntud Sitsiilia veine.
Juba foiniiklaste ajal (9.–4. sajand eKr) toimunud õli- ja veinikaubanduse tõendusmaterjaliks on transpordiks kasutatud amforad ja muud keraamilised esemed.
Viinamarjaistanduste hiilgeaeg oli Kreeka kolonisatsiooni ajal (8.–3. sajand eKr), mil kreeklased tõid sisse mitu viinamarjasorti, näiteks „Grecanico“, mida kasvatatakse tänapäevani.
Sitsiilia veini olemasolu kohta on olemas kinnitused Rooma ajast (3. sajand eKr kuni 5. sajand pKr), eriti kui Julius Caesari valitses Galliat.
Kuigi alkoholi joomine on koraani kohaselt keelatud, kasvatati moslemite ülemvõimu ajal (827.–1061. aastal) lauaviinamarju ja just sel ajal toodi Pantelleria saarele selle vastas Aafrikas asuvalt Zebibi neemelt viinamarjasort „Zebib“ (tänapäeval „Zibibbo“ või „Moscato di Alessandria“).
Kontrollitud päritolunimetuse „Sicilia“ seos määratletud geograafilise piirkonnaga põhineb sellele piirkonnale iseloomulikel mullastiku-, ilmastiku- ja maastikutingimustel.
Piirkonna põhjaosa on peamiselt mägine ning kesk-, lõuna- ja edelaosa on künklikud.
Piirkonna kaguosa on tüüpiline lavamaa, kuid Sitsiilia idaosa on vulkaaniline.
Madalikud on koondunud peamiselt rannikule.
Enamik viinamarjaistandusi paikneb siiski künklikel aladel, mis on ilmastiku ja asukoha poolest viinamarjade kasvatamiseks iseäranis sobilikud – seal on väga päikeseline keskkond, kus on piisavalt tuult, mis pakub taimedele optimaalseid kasvutingimusi, tagades viinamarjade tervise ja võimaldades toota kvaliteetseid veine.
Seega võimaldab Vahemere päikeseline kliima, mida iseloomustavad kuumad ja kuivad, kuid tuulised suved, viinamarjadel väga hästi küpseda ning soodustab suhkrute akumuleerumist ja suhkruvaba ekstrakti kontsentreerumist, samal ajal kui temperatuurikõikumised ja mulla mineraalainerikkus lisavad värskeid ja happelisi varjundeid.
Kõigi nende tegurite toimel toodetakse eri kategooriate veine, mis on alati intensiivsed, kuid tasakaalustatud ja harmoonilised.
Võrakujunduseks kasutatakse peamiselt traditsioonilisi meetodeid, mis ei ole väga ekspansiivsed ja on saare eri viinamarjakasvatuspiirkondades erinevad – alates traditsioonilisest alberello-meetodist (põõsakujulised puud) Trapani provintsi rannikualadel kuni levinuma spaleermeetodini, mille korral kasutatakse püsivaid või uuendatavaid nöörpuid –, või ekspansiivseid meetodeid mitmes sisemaa viljakas orus.
Kontrollitud päritolunimetuse „Sicilia“ suur territoorium võimaldab toota veine nii kohalikest kui ka sissetoodud või rahvusvahelistest viinamarjasortidest ja pakkuda seega laia valikut tooteid erinevates hõlmatud veinikategooriates.
Kategooria: vein (1) See kategooria hõlmab mitmesuguseid veinitüüpe: punased, roosad ja valged, sealhulgas Passito, Vendemmia Tardiva ja Riserva veinid.
Viinamarjasortidest kasutatakse nii kõrgelt hinnatud kohalikke sorte, nagu „Inzolia“, „Catarratto“ ja „Grillo“, millest viimane on sortide „Catarratto“ ja „Zibibbo“ ristand, kui ka sissetoodud sorte, nagu „Chardonnay“, „Müller Thurgau“ ja „Sauvignon“.
Ka punaste veinide tootmisel on Sitsiilia üks tuntumaid veinitootmispiirkondi oma veinidega, mis on valmistatud kohalikest viinamarjasortidest, nagu eelkõige „Nero d’Avola“ ning „Frappato“ ja „Nerello Mascalese“, ning sissetoodud sortidest, nagu „Cabernet Sauvignon“, „Merlot“ ja „Syrah“.
Selle uue suuna vaieldamatu põhisort on „Nero d’Avola“, mis võimaldab isegi segudes muude sortidega iseloomustada ja esile tuua Sitsiilia veini omapära mitte üksnes värvuse poolest, vaid ka seetõttu, et see annab veinile selle tüüpilise iseloomu, mis tuleneb Vahemere lõhnadest ja maitsetest.
Analüütilise ja organoleptiliste omaduste poolest on kõikidel neil veinitüüpidel tasakaalustatud keemilised ja füüsikalised omadused, mis aitavad kaasa nende tasakaalustatud maitsele.
Kõikidel tüüpidel on meeldiv, harmooniline, iseloomulik ja elegantne lõhnabukett, mõnikord nende valmistamiseks kasutatud viinamarjasortidele tüüpilise puuviljade, lillede ja taimede varjundiga.
Valgetel veinidel on eri tugevusega õlgkollane või tumekollane värvus, samal ajal kui punased veinid on eri tugevusega rubiinpunased, esineda võivad ka purpursemad varjundid, ja veini laagerdudes kaldub värvus granaatpunase poole.
Kõik need veinid on tasakaalustatud, hea struktuuriga ja sobiva alkoholisisaldusega.
Selle maakonna põline veinikasvatusajalugu, millest annavad tunnistust arvukad dokumendid, on üldine ja põhiline tõend inimtegevuse ning kontrollitud päritolunimetusega veinide „Sicilia“ kvaliteedi ja eriomaduste tiheda seose ja vastastikuse mõju kohta.
Selles konkreetses piirkonnas on inimesed sajandite vältel edasi andnud traditsioonilisi viinamarjakasvatus- ja veinivalmistusviise, mida on tänapäeval parandatud ja täiustatud tänu teaduse ja tehnoloogia vaieldamatule arengule.
See on võimaldanud kaitstud päritolunimetusega veinidel „Sicilia“ oma maine omandada.