C 143/18
8.2.
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
31.3.2022.
Baltvīna kvalitātes, vēsturiskā, kultūras un sociālā saikne un ģeogrāfiskā vide
V ēs t ur isk ā sai k n e Sekojot Santorines vīna darīšanas tradīcijām, mēs ceļojam laikā atpakaļ uz trešo gadu tūkstoti pirms mūsu ēras.
Akrotiri izrakumos tādi atradumi kā vīnogulāju koksnes ogles un vīnogu ķekari kā dekoratīvi motīvi tā laika vāžu gleznošanā liecina, ka vīnkopība bija viena no galvenajām iedzīvotāju nodarbēm.
Aizvēsturiskos vīna dārzus iznīcināja lielais vulkāna izvirdums ap 1650. gadu pirms mūsu ēras, kas uz aptuveni trīs gadsimtiem no salas iznīcināja visas cilvēku un augu dzīves pēdas.
Vīnkopība un vīna ražošana noteikti bija galvenā Akrotiri ekonomikas sastāvdaļa tās iznīcināšanas brīdī.
To apliecina vīnogulāju koksnes un vīnogu kauliņu ogļu fiziskā klātbūtne, kā arī īpašā sistēma vīnogu apstrādāšanai un misas savākšanai.
Vīnogu apstrādes sile un muca ir būtisks aprīkojums.
Ar kaļķakmeni piepildītais grozs, kas tik atrasts vīnogu apstrādes silē, lika arheologiem domāt, ka kaļķakmens varēja kalpot kā filtrs misas attīrīšanai.
Vīnu uzglabāja lielās pithoi (krūkās), kas tika noslēgtas ar vasku.
Patiešām, tika konstatēts, ka uz šāda trauka kakla ieskrāpētie simboli lineārā A rakstā attiecas uz vīnu.
Kopumā Akrotiri atrasto uzglabāšanas tvertņu daudzveidība un maisīšanai paredzētās krūkas liek domāt ne tikai par ievērojamu vīna ražošanu, bet arī par attīstītu vīna tirdzniecību.
Vīnogu ķekari tika izmantoti kā dekoratīvi motīvi tā laika vāžu apgleznošanā.
Par vīndarību un vīna tirdzniecību liecina noteiktu veidu trauki, kuru snīpji atrodas tuvu to šaurajām pamatnēm, kā arī daudzveidīgās maisīšanai paredzētās krūkas — podi, kas primāri paredzēti šķidrumu pārvietošanai.
Santorinē līdz šim ir iegūti vismaz 50 % no visiem šādu agrīno trauku veidu paraugiem, kas atrasti Egejas jūras reģionā.
Saskaņā ar Hērodota vēstīto feniķieši bija pirmie kolonisti pēc katastrofas.
Feniķiešiem un tiem, kuri viņiem sekoja, bija jāpārvar ekstrēmi vides apstākļi, lai izdzīvotu.
Lai apmierinātu savas uztura vajadzības, viņi mēģināja audzēt dažādas augu sugas, kuras bija sev paņēmuši līdzi un ar kurām viņi bija pazīstami.
Tikai vīnogulājiem izdevās izdzīvot gadsimtiem ilgi Santorines nelabvēlīgajā vidē.
Tas ir pielāgotiesspējīgs augs un īpaši izturīgs pret salas karstajiem un sausajiem apstākļiem, ar spēcīgu un labi attīstītu sakņu sistēmu.
Vietējie iedzīvotāji izmanto nosaukumu aspa, lai apzīmētu cieto un kompakto augsni, ko veido vairāki vulkāniskā materiāla slāņi: pelni, lava, pumeks un ieži.
Secīgu vulkāna izvirdumu laikā šī aspa pārklāja kaļķakmens un augsnes apakškārtu.
Salas ainavu veido gadsimtiem ilgi cilvēku pūliņi, kas liecina par Santorines iedzīvotāju centieniem vienmēr pārvaldīt viņu zemi.
Nav tiešu liecību par vīnogulāju audzēšanu no arhaiskajiem un klasiskajiem periodiem.
Bet būtu savādi, ja Santorines iedzīvotāji to nebūtu praktizējuši tam tik ideāli piemērotā vietā.
Grūti iedomāties turīgu zemes īpašnieku klātbūtni Santorinē, viņiem neaudzējot produktu, kas nestu lielu peļņu.
Un līdz šim šāds produkts ir bijis tieši vīns.
No 12. līdz 17. gadsimtam Santorines salā valdīja venēcieši.
Jau no paša sākuma eiropieši novērtēja grieķu vīnus ne tikai to kvalitātes dēļ, bet arī tāpēc, ka tie varēja izturēt garus jūras braucienus.
Tāpēc franku un venēciešu kuģi sāka pārvadāt arvien vairāk vīna no Santorines.
Santorines vīnu zelta laikmets Venēcijas pārraudzībā beidzās līdz ar galīgo turku iebrukumu.
Šiem vīniem ir bijis ārkārtējs uzplaukums, piedzīvojot žilbinošus mirkļus, piemēram, to popularitāti Parīzē.
8.3.
Baltvīna kvalitātes, vēsturiskā, kultūras un sociālā saikne un ģeogrāfiskā vide
K ult ūra s , s o ci ā lā s u n e ko n om is kās s ai knes Vīnogulāji un vīns jau kopš aizvēsturiskiem laikiem ir bijuši nesaraujami saistīti ar Santorines iedzīvotāju kultūras, sabiedrisko un saimniecisko dzīvi.
Santorine vienmēr ir nodrošinājusi lielisku produktivitātes un kvalitātes kombināciju, ko papildina tās uz āru vērstais izvietojums.
Turcijas valdīšanas laikā plašu aramzemju trūkums nozīmēja, ka musulmaņu populācijas tur neapmetās.
Santorines iedzīvotāji organizēja savas kopienas demokrātiskā veidā un, pilnībā izmantojot priekšrocības, ko sniedza miers, kas valdīja Egejas jūrā pēc osmaņu iekarojuma, viņi attīstīja tirdzniecību un kuģniecību tāpat kā aizvēsturiskajos laikos.
Aleksandrija, Taganroga un Konstantinopole bija svarīgākie centri, no kuriem eksportēja lielu daudzumu Santorinē darītā vīna.
Zināms, ka vēsturiski eksports uz Krieviju notika vismaz no 1786. gada.
Patiesi, Santorines ekonomika piedzīvoja kritumu, kad eksports uz Krieviju apstājās Oktobra revolūcijas dēļ.