C 143/18
8.2.
LT
Europos Sąjungos oficialusis leidinys
2022 3 31
Baltojo vyno kokybės, istorinis, kultūrinis ir socialinis ryšys ir geografinė aplinka
I s to ri nis r y š y s Santorino salos vyno gamybos tradicija pradėjo formuotis dar trečiajame tūkstantmetyje prieš mūsų erą.
Akrotyrio miesto kasinėjimų metu buvo rasta, pavyzdžiui, vynmedžių medžio anglies ir to laikotarpio vazų, dekoruotų vynuogių kekių motyvais, o tai rodo, kad vynuogių auginimas buvo viena iš pagrindinių gyventojų veiklos rūšių.
Apie 1650 m. pr. m. e. dėl stipraus ugnikalnio išsiveržimo buvo sunaikinti priešistoriniai vynuogynai ir po to apie tris šimtmečius saloje nebūta nei žmonių, nei augalų gyvybės pėdsakų.
Iki Akrotyrio miesto sunaikinimo, vynuogių auginimas ir vyno gamyba greičiausiai buvo labai svarbi vietovės ekonomikos dalis.
Tai patvirtina vynmedžių medžio anglies ir vynuogių sėklų radiniai, taip pat speciali vynuogių traiškymo ir misos surinkimo sistema.
Lovys, kuriame traiškomos vynuogės, ir po juo esantis kubilas yra labai svarbi įranga.
Vynuogių traiškymo lovyje buvo rastas didelis krepšys su klintimis, iš kurio archeologai daro prielaidą, kad klintys galėjo būti naudojamos kaip misos valymo filtras.
Vynas buvo laikomas dideliuose pithoi (ąsočiuose), kurie buvo plombuojami vašku.
Iš tiesų nustatyta, kad ant tokio indo kaklelio linijiniu A raštu išraižyti simboliai reiškia vyną.
Apskritai dėl Akrotyrio mieste rastų indų, skirtų vynui laikyti, įvairovės, taip pat ąsočių su ąselėmis, manoma, kad buvo išvystyta ne tik vyno gamyba dideliu mastu, bet ir jo prekyba.
Dažant vazas vynuogių kekės buvo naudojamos kaip dekoratyvinis motyvas.
Esama vyno gamybos ir prekybos įrodymų – tam tikrų rūšių indų su kakleliais, pritvirtintais netoli siauro jų dugno, taip pat daugybė ąsočių su ąselėmis, visų pirma skirtų skysčiams pervežti.
Kol kas Santorino saloje rasta ne mažiau kaip 50 proc. visų šio ankstyvojo tipo indų, randamų Egėjo jūros regione, pavyzdžių.
Pasak Herodoto, pirmieji čia po katastrofos atsikraustę gyventojai buvo finikiečiai.
Kad išgyventų, jie, o paskui ir gyvenusieji po jų, turėjo prisitaikyti prie ekstremalių aplinkos sąlygų.
Siekdami patenkinti savo mitybos poreikius, jie bandė auginti įvairias augalų rūšis, kurias jie atsigabeno kartu su savimi ir kurios jiems buvo pažįstamos.
Bėgant šimtmečiams atšiaurioje Santorino salos aplinkoje išgyveno tik vynmedis.
Tai gerai prisitaikantis augalas, ypač atsparus karštam ir sausam salos klimatui, turintis tvirtą ir gerai išvystytą šaknų sistemą, kuri geba prasiskverbti į Santorino salos dirvožemį.
Aspa – taip vietos gyventojai vadina kietą ir tankų dirvožemį, sudarytą iš kelių vulkaninės medžiagos sluoksnių: pelenų, lavos, pemzos ir nuolaužų.
Ši aspa dengė klinčių ir skalūno podirvį vėlesnių ugnikalnių išsiveržimų metu.
Šimtmečiai sunkaus žmonių darbo atsispindi salos kraštovaizdyje ir yra Santorino žmonių per amžius dėtų pastangų dirbti savo žemę įrodymas.
Neturime tiesioginių įrodymų apie vynuogių auginimą archajiniu ir klasikiniu laikotarpiais.
Bet būtų buvę keista, jei Santorino salos gyventojai nebūtų juo užsiėmę, turėdami tam ypač tinkamą žemę.
Sunku įsivaizduoti, kad Santorino saloje būta turtingų žemės savininkų, jei jie neaugino produkto, iš kurio galėjo gauti didelį pelną.
O kol kas nustatyta, kad toks produktas galėjo būti tik vynas.
Nuo XII iki XVII a.
Santorino salą valdė Venecija.
Europiečiai Graikijos vynus vertina nuo seno ir ne tik dėl jų kokybės, bet ir dėl to, kad jie likdavo nepažeisti ilgų kelionių jūra metu.
Todėl į Frankiją ir Veneciją laivais imta gabenti vis daugiau vyno iš Santorino salos.
Venecijos valdomos Santorino salos vynų aukso amžius atėjo į pabaigą salą galutinai užkariavus turkams.
Vynai sulaukė didelės sėkmės, kurią liudija tokios įsimintinos akimirkos, kaip jų šlovė Paryžiuje.
8.3.
Baltojo vyno kokybės, istorinis, kultūrinis ir socialinis ryšys ir geografinė aplinka
K ult ūr in iai , s o c i a li n i ai ir e kon om i ni ai r yšia i Vyninės vynuogės ir vynas nuo seno neatsiejami nuo Santorino salos gyventojų kultūrinio, socialinio ir ekonominio gyvenimo.
Santorino saloje nuo seno derinamas didelis produktyvumas, kokybė ir atviras požiūris.
Salą valdant turkams, dėl didelį plotą užimančių pasėlių trūkumo musulmonų bendruomenės ten nesikūrė.
Santorino salos gyventojai savo bendruomenių gyvenimą organizavo demokratiškai ir, visapusiškai pasinaudoję tuo, kad Osmanų imperijai užkariavus Egėjo jūros regioną čia įsivyravo taika, vykdė tokią prekybą ir laivybą, kokią vykdė priešistoriniais laikais.
Aleksandrija, Taganrogas ir Konstantinopolis buvo svarbiausi centrai, į kuriuos buvo eksportuojami dideli Santorino salos vyno kiekiai.
Remiantis istoriniais faktai, eksportas į Rusiją vykdytas bent nuo 1786 m.
Iš tiesų, Santorino salos ekonomika patyrė nuosmukį, kai dėl Spalio perversmo buvo sustabdytas eksportas į Rusiją.