C 143/18
8.2.
HU
Az Európai Unió Hivatalos Lapja
2022.3.31.
Minőségi, történelmi, kulturális és társadalmi kapcsolat és földrajzi környezet a fehérbor esetében
T ör t é ne l m i k a pc s o la t Szantorini borászati hagyományának feltárásához az időszámítás előtti harmadik évezredig kell visszamennünk.
Az akrotiri ásatások során előkerült leletek, például a szőlőfából készült faszén és a korabeli vázafestészet díszítő motívumaként megjelenő szőlőfürtök arra utalnak, hogy a szőlőtermesztés a lakosság egyik fő tevékenysége volt.
Az ősi szőlőültetvényeket elpusztította az i. e.
1650 körül bekövetkezett nagy vulkánkitörés, amely mintegy három évszázadra eltörölte a szigetről az emberi és növényi élet valamennyi nyomát.
A szőlőtermesztés és a bortermelés Akrotiri gazdaságának fontos részét képezhette a pusztulás idején.
Ezt igazolja a szőlőfából és szőlőmagokból származó faszén fizikai jelenléte, valamint a szőlő taposására és a must begyűjtésére szolgáló különleges rendszer is.
A taposóvályú és az alatta elhelyezett kád alapvető eszközök.
A taposóvályúban talált, mésszel teli nagy kosár alapján a régészek arra a következtetésre jutottak, hogy a mész egyfajta szűrőként szolgálhatott a must tisztításához.
A bor tárolását viasszal lezárt nagy pithoi (korsók) alkalmazásával végezték.
Az egyik ilyen edény nyakán sikerült is felismerni a lineáris A írással bekarcolt, borra utaló szimbólumokat.
Általánosságban elmondható, hogy az Akrotiriben az álkiöntős korsókon kívül talált tárolóedények sokasága nemcsak jelentős bortermelést, hanem fejlett borkereskedelmet is jelez.
A szőlőfürtöket díszítő motívumként használták a korabeli vázafestészetben.
Borkészítésre és borkereskedelemre utalnak egyes, a keskeny talpukhoz közeli kiöntővel ellátott edénytípusok, valamint az elsősorban folyadékok szállítására szolgáló álkiöntős korsók tömegei.
Ennek az Égei-tenger térségében talált korai edénytípusnak eddig legalább az 50 %-a Szantorinin került elő.
Hérodotosz szerint a katasztrófát követően a föníciaiak voltak az első telepesek.
Nekik, majd az őket követőknek a túlélés érdekében szélsőséges viszonyokkal kellett megbirkózniuk.
Táplálékszükségletük kielégítése érdekében a magukkal hozott és általuk ismert különböző növényfajok termesztésével próbálkoztak.
Szantorini barátságtalan viszonyai között csak a szőlőnek sikerült az évszázadok során fennmaradnia.
Ez a sziget forró és száraz körülményeinek különösen ellenálló és alkalmazkodó növény a szantorini talajba behatoló erős és jól fejlett gyökérrendszerrel rendelkezik.
Az aspa a vulkáni anyagok (hamu, láva, horzsakő és törmelék) több rétegéből létrejött kemény és tömör talaj helyi elnevezése.
Ez az aspa egymást követő vulkánkitörések során fedte be a mészkő és pala altalajt.
Évszázadok emberi fáradozása nyomta rá bélyegét a sziget tájképére és tanúskodik a szantorini emberek földjük uralása érdekében tett erőfeszítéseiről.
A régi és a klasszikus korszakból nem rendelkezünk a szőlőtermesztés közvetlen bizonyítékával.
Furcsa lenne azonban, ha azt ilyen ideális területen nem végeznék Szantorini lakosai.
Szantorinin nehéz lenne elképzelni gazdag földtulajdonosokat, ha nem olyasvalamit termesztenének, amiből jelentős nyereségük van.
Ez a valami pedig nem egyéb, mint a bor.
A 12. századtól a 17. századig a velenceiek uralták Szantorini szigetét.
Az európaiak a kezdetektől fogva nagyra értékelték a görög borokat, nemcsak minőségük miatt, hanem azért is, mert kibírták a hosszú tengeri utakat.
Ezért a frank és velencei hajók egyre több bort szállítottak Szantoriniról.
A szantorini borok velencei uralom alatti aranykorának a törökök általi végső hódítás vetett véget.
A borok rendkívüli karriert futottak be, illusztris pillanatokkal, például Párizsban.
8.3.
Minőségi, történelmi, kulturális és társadalmi kapcsolat és földrajzi környezet a fehérbor esetében
K ult urá li s , t árs a d a lm i és g a z d as ág i ka p csolatok A szőlő és a bor együttese már ősidők óta elválaszthatatlanul kapcsolódik a szantorini emberek kulturális, társadalmi és gazdasági életéhez.
Szantorini mindig is minőséggel és kifelé tekintő hozzáállással ötvözte a nagy termelékenységet.
A török uralom alatt a kiterjedt szántóföldek hiánya miatt nem telepedett le muszlim lakosság.
Szantorini népe demokratikusan szervezte meg közösségeit, és teljes mértékben kihasználva az oszmán hódítást követően az Égei-tenger térségében fennálló békét, a korábbi időkhöz hasonlóan kereskedelmi és hajózási kapcsolatokat alakított ki.
Alexandria, Taganrog és Konstantinápoly voltak a nagy mennyiségű szantorini bor legfontosabb szállítási központjai.
Történelmileg ismert tény, hogy legalább 1786-tól kezdve mentek szállítmányok Oroszországba.
Szantorini gazdasága tulajdonképpen akkor esett vissza, amikor az októberi forradalom miatt leállt az Oroszországba irányuló export.