LV
C 123/8
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
18.3.2022.
4. piemērs Situācija.
Uzņēmums X organizē orķestru koncertus un citus klasiskās mūzikas pasākumus.
Uzņēmumā X strādā daudzi mūziķi vai nu kā darba ņēmēji, vai kā pašnodarbinātās personas, pamatojoties uz ikgadējiem līgumiem.
Šiem mūziķiem neatkarīgi no viņu statusa uzņēmuma X kultūras direktors sniedz norādījumus par veicamajiem darbiem, mēģinājumu laiku un vietu, kā arī pasākumiem, kuros viņiem jāpiedalās.
Uzņēmums X ar visiem mūziķiem ir noslēdzis koplīgumu.
Tajā noteikts maksimālais ierobežojums par 45 darba stundām nedēļā un mūziķiem piešķirts īpašs 1 dienas atvaļinājums pēc uzstāšanās 3 koncertos vienā nedēļā.
Analīze.
Individuālie pašnodarbinātie mūziķi subordinācijas un uzdevumu līdzības ziņā ir uzņēmuma X darba ņēmēju situācijai pielīdzināmā situācijā.
Viņi veic tādus pašus uzdevumus kā mūziķi, kas ir darba ņēmēji (t. i., sniedz mūzikas priekšnesumus pasākumos), uz viņiem attiecas tie paši uzņēmuma X norādījumi par priekšnesumu saturu, vietu un laiku, un viņi ir nodarbināti uz tikpat ilgu laiku kā mūziķi, kas ir darba ņēmēji.
Šajā gadījumā koplīgums, kas reglamentē mūziķu darba nosacījumus, neietilpst LESD 101. panta darbības jomā.
c)
Individuālās pašnodarbinātās personas, kas strādā, izmantojot digitālās darba platformas
(28) Līdz ar tiešsaistes platformu ekonomikas parādīšanos un darba nodrošināšanu ar digitālo darba platformu starpniecību noteiktas individuālās pašnodarbinātās personas sastopas ar jaunu realitāti – tās ir darba ņēmēju situācijai pielīdzināmā situācijā attiecībā pret digitālajām darba platformām, ar kuru starpniecību vai kurām tās nodrošina savu darbu.
Individuālās pašnodarbinātās personas var būt atkarīgas no digitālajām platformām, jo īpaši klientu piesaistes ziņā, un bieži vien saskaras ar ultimatīviem darba piedāvājumiem, tādējādi tām ir maz vai vispār nav iespēju apspriest savus darba nosacījumus, tai skaitā atalgojumu.
Digitālās darba platformas parasti var vienpusēji uzspiest attiecību noteikumus, iepriekš neinformējot individuālās pašnodarbinātās personas un neapspriežoties ar tām.
(29) Jaunākā judikatūra un tiesiskā regulējuma attīstība valstīs sniedz papildu norādes par šādu pašnodarbināto personu pielīdzināmību darba ņēmējiem.
Pārklasificēšanas lietās valstu tiesas arvien vairāk atzīst pakalpojumu sniedzēju atkarību no noteikta veida platformām vai pat darba tiesisko attiecību pastāvēšanu (26).
Tāpat dažas dalībvalstis ir pieņēmušas tiesību aktus (27), ar kuriem tiek paredzēta darba tiesisko attiecību prezumpcija vai tiesības slēgt darba koplīgumu tiem, kas sniedz pakalpojumus digitālajām platformām vai ar to starpniecību.
(30) Šajās pamatnostādnēs termins “digitālā darba platforma” apzīmē jebkuru fizisku vai juridisku personu, kas sniedz komercpakalpojumu, kurš atbilst visām turpmāk minētajām prasībām: i) tas vismaz daļēji tiek nodrošināts no attāluma, izmantojot elektroniskus līdzekļus, piemēram, tīmekļa vietni vai mobilo lietotni, ii) tas tiek sniegts pēc pakalpojuma saņēmēja pieprasījuma un iii) tā nepieciešama un būtiska sastāvdaļa ir indivīdu veiktā darba organizēšana neatkarīgi no tā, vai šis darbs tiek veikts tiešsaistē vai konkrētā vietā.
Platformas, kas nevis organizē indivīdu darbu, bet vienkārši nodrošina līdzekļus, ar kuriem individuālās pašnodarbinātās personas var sasniegt galalietotājus, nav digitālās darba platformas.
Piemēram, platforma, kas tikai apkopo un parāda pieejamos pakalpojumu sniedzējus (piemēram, santehniķus) noteiktā teritorijā, tādējādi ļaujot klientiem izmantot to pakalpojumus pēc pieprasījuma, netiek uzskatīta par digitālo darba platformu, jo tā neorganizē pakalpojumu sniedzēju darbu.
(31) Ņemot vērā šos apsvērumus, individuālo pašnodarbināto personu un digitālo darba platformu starpā noslēgtie koplīgumi, kuri pēc savas būtības un nolūka ir paredzēti darba nosacījumu uzlabošanai, neietilpst LESD 101. panta darbības jomā, pat ja valstu iestādes/tiesas attiecīgās pašnodarbinātās personas nav pārklasificējušas par darba ņēmējiem.
(26) Detalizētu pārskatu par judikatūru deviņās ES dalībvalstīs, Šveicē un Apvienotajā Karalistē skatīt Hießl, C. rakstā “Case Law on the Classification of Platform Workers: Cross-European Comparative Analysis and Tentative Conclusions”, Comparative Labour Law & Policy Journal, 2.5.2021., https://papers.ssrn.com/sol3/papers.cfm?abstract_id=3839603.
(27) Skatīt, piemēram, attiecībā uz Spāniju karaļa 2021. gada 11. maija Dekrētlikumu Nr. 9/2021, ar ko groza darba ņēmēju likuma pārstrādāto tekstu, kurš apstiprināts ar karaļa 2015. gada 23. oktobra Dekrētlikumu Nr. 2/2015, lai garantētu to personu darba tiesības, kas digitālo platformu jomā nodarbinātas izplatīšanā (Oficiālais Vēstnesis Nr. 113, 2021. gada 12. maijs, 56733.– 56738. lpp.), vai attiecībā uz Grieķiju Grieķijas Republikas Likumu Nr.
4808/2021 par to, ka tiek organizēta darba aizsardzība, izveidota neatkarīga iestāde “Darba inspekcija”, ratificēta Starptautiskās Darba organizācijas Konvencija Nr. 190 par vardarbības un aizskarošas izturēšanās izskaušanu darba vietā, ratificēta Starptautiskās Darba organizācijas Konvencija Nr. 187 par darba drošības un arodveselības veicināšanas pamatnostādnēm, īstenota Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2019/1158 (2019. gada 20. jūnijs) par darba un privātās dzīves līdzsvaru, kā arī īstenoti citi Darba un sociālo lietu ministrijas noteikumi un citi steidzami pasākumi (Oficiālais Vēstnesis Α' 101/19-06-2021).