HU
C 123/8
Az Európai Unió Hivatalos Lapja
2022.3.18.
4. példa Szituáció: X társaság zenekari koncerteket és más klasszikus zenei eseményeket szervez.
Több zenész dolgozik X társaságnál munkavállalóként vagy önfoglalkoztatóként, éves szerződés alapján.
Ezeket a zenészeket – jogállásuktól függetlenül – X társaság kulturális igazgatója utasítja az általuk elvégzendő munkákról, a próbák időzítéséről és helyéről, valamint azokról a rendezvényekről, amelyeken részt kell venniük.
X társaság valamennyi zenésszel kollektív szerződést kötött.
A kollektív szerződés heti maximum 45 órás munkaidőt állapított meg, és a zenészek számára ugyanazon a héten három koncert lejátszását követően plusz 1 szabadnapot biztosít.
Elemzés: Az egyéni önfoglalkoztató zenészek az alárendeltség és a feladatok hasonlósága tekintetében az X társaság munkavállalóival hasonló helyzetben vannak.
Ugyanazokat a feladatokat látják el, mint az alkalmazásban lévő zenészek (azaz rendezvényeken zenélnek), az előadások tartalmát, helyét és időzítését illetően az X társaság ugyanazon utasításainak hatálya alá tartoznak, mint az alkalmazásban lévő zenészek.
Ilyen körülmények között a zenészek munkafeltételeit szabályozó kollektív szerződés nem tartozik az EUMSZ 101. cikkének hatálya alá.
c)
Digitális munkaplatformokon dolgozó egyéni önfoglalkoztatók
(28) Az onlineplatform-gazdaság megjelenése és a digitális munkaplatformokon keresztül történő munkavégzés új valóságot teremtett egyes egyéni önfoglalkoztatók számára, akik a munkavállalókkal hasonló helyzetben vannak azokkal a digitális munkaplatformokkal szemben, amelyeken keresztül vagy amelyek részére végzik munkájukat.
Az egyéni önfoglalkoztatók függhetnek a digitális platformoktól, különösen az ügyfelek elérése tekintetében, és gyakran kerülnek kényszerhelyzetbe olyan munkaajánlatok miatt, ahol kevés vagy semmilyen mozgástérrel nem rendelkeznek munkafeltételeik megtárgyalására, a díjazásukat is beleértve.
A digitális munkaplatformok általában egyoldalúan, az egyéni önfoglalkoztatók előzetes tájékoztatása vagy a velük folytatott konzultáció nélkül írhatják elő szerződéses viszonyuk feltételeit.
(29) A közelmúltbeli ítélkezési gyakorlat és a nemzeti szintű jogalkotási fejlemények további támpontokat adnak az ilyen önfoglalkoztatók és a munkavállalók összehasonlíthatóságára vonatkozóan.
Az átsorolás eseteivel összefüggésben a nemzeti bíróságok egyre inkább elismerik a szolgáltatók bizonyos típusú platformoktól való függését, vagy akár a munkaviszony fennállását (26).
Ugyanebben az értelemben néhány tagállam olyan jogszabályt (27) fogadott el, amely a digitális platformok részére vagy azokon keresztül szolgáltatók munkaviszonyának vélelmét vagy kollektív tárgyaláshoz való jogát határozza meg. (30) Ezen iránymutatás alkalmazásában a digitális munkaplatform kifejezés jelentése minden olyan természetes vagy jogi személy, aki vagy amely az alábbi követelmények mindegyikének megfelelő kereskedelmi szolgáltatást nyújt: i. a szolgáltatást legalább részben elektronikus úton, például weboldalon vagy mobilalkalmazáson keresztül, a távolból nyújtják; ii. a szolgáltatást az azt igénybe vevő fél kérésére nyújtják; és iii.
szükséges és lényeges elemként magában foglalja az egyének által végzett munka megszervezését, függetlenül attól, hogy a munkát online vagy egy adott helyszínen végzik-e.
Azok a platformok, amelyek az egyének számára nem nyújtanak munkaszervezést, hanem egyszerűen olyan eszközt biztosítanak, amelyen keresztül az egyéni önfoglalkoztatók eljuthatnak a végfelhasz­ nálókhoz, nem minősülnek digitális munkaplatformnak.
Például az a platform, amely csupán összesíti és megjeleníti a rendelkezésre álló szolgáltatókat (pl. vízvezeték-szerelőket) egy adott területen, és ezáltal lehetővé teszi az ügyfelek számára, hogy igény szerint igénybe vehessék szolgáltatásaikat, nem minősül digitális munkaplatformnak, mivel nem szervezi meg a szolgáltatók munkáját.
(31) E megfontolások fényében az egyéni önfoglalkoztatók és a digitális munkaplatformok közötti, jellegüknél és céljuknál fogva a munkafeltételek javítására irányuló kollektív szerződések nem tartoznak az EUMSZ 101. cikkének hatálya alá, még akkor sem, ha a szóban forgó egyéni önfoglalkoztatókat a nemzeti hatóságok/bíróságok nem sorolták át munkavállalóvá.
(26) A kilenc uniós tagállam, Svájc és az Egyesült Királyság ítélkezési gyakorlatának részletes áttekintését lásd itt: Hießl, C.: Case Law on the Classification of Platform Workers: Cross-European Comparative Analysis and Tentative Conclusions.
Comparative Labour Law & Policy Journal, 2021.5.2., https://papers.ssrn.com/sol3/papers.cfm?abstract_id=3839603 (27) Lásd például Spanyolországban a munkavállalók jogállásáról szóló, a 2015. október 23-i 2/2015. sz. királyi törvényerejű rendelettel jóváhagyott törvény átdolgozásának módosításáról szóló, 2021. május 11-i 9/2021. sz. királyi törvényerejű rendeletet, amelynek célja a digitális platformok területén a forgalmazásban részt vevő személyek munkavállalói jogainak biztosítása (Hivatalos Közlöny 113. szám, 2021. május 12., 56733–56738. o.); vagy Görögországban a Görög Köztársaság a munkavédelemről szóló 4808/2021. sz. törvényét – Független munkaügyi felügyeleti hatóság létrehozása – A Nemzetközi Munkaügyi Szervezetnek a munka világában tapasztalható erőszak és zaklatás felszámolásáról szóló 190.
számú egyezményének megerősítése – A Nemzetközi Munkaügyi Szervezetnek a munkahelyi biztonság és egészségvédelem előmozdításáról szóló 187. számú egyezményének megerősítése – A munka és a magánélet közötti egyensúlyról szóló, 2019. június 20-i (EU) 2019/1158 európai parlamenti és tanácsi irányelv végrehajtása, valamint a Munkaügyi és Szociális Minisztérium egyéb rendelkezései és egyéb sürgős intézkedések (Hivatalos Közlöny Α’ 101/19-06-2021).