DA
C 123/8
Den Europæiske Unions Tidende
18.3.2022
Eksempel 4 Situation: Virksomhed X arrangerer orkesterkoncerter og andre klassiske musikbegivenheder.
Et antal musikere arbejder for virksomhed X enten som arbejdstagere eller selvstændige på grundlag af årlige kontrakter.
Musikerne instrueres uafhængigt af deres ansættelsesstatus af kulturdirektøren for virksomhed X med hensyn til de værker, de skal opføre, øvetidspunkter og -sted samt de opførelser, de skal deltage i.
Virksomhed X har indgået en kollektiv aftale med alle musikerne.
I aftalen fastsættes den ugentlige arbejdstid til højst 45 timer, og musikerne sikres 1 særlig fridag efter afholdelse af 3 koncerter i samme uge.
Analyse: De selvstændige musikere uden ansatte befinder sig i en situation, der kan sammenlignes med situationen for arbejdstagerne i virksomhed X med hensyn til underordnelsesforhold og lighed i opgaver.
De udfører de samme opgaver som de ansatte musikere (dvs. optræder til arrangementer), de er underlagt de samme instrukser fra virksomhed X med hensyn til indhold, sted og tidspunkt for opførelser, og de engageres for en periode svarende til de ansatte musikere.
Under disse omstændigheder falder den kollektive aftale, der regulerer musikernes arbejdsvilkår, uden for anvendelsesområdet for artikel 101 i TEUF.
c)
Selvstændige uden ansatte, der arbejder via digitale arbejdsplatforme
(28) Den nye onlineplatformsøkonomi og ydelse af arbejdskraft gennem digitale arbejdsplatforme har skabt en ny virkelighed for særlige grupper af selvstændige uden ansatte, som befinder sig i en situation, der kan sammenlignes med arbejdstageres situation, i forhold til de digitale arbejdsplatforme, som de leverer deres arbejdskraft til eller igennem.
De selvstændige uden ansatte kan være afhængige af de digitale arbejdsplatforme, navnlig med hensyn til kundeunderlag, og opgaverne tilbydes ofte med ringe eller ingen mulighed for at forhandle arbejdsvilkår, herunder løn.
De digitale arbejdsplatforme pålægger normalt ensidigt vilkår og betingelser for arbejdsforholdet uden forudgående orientering eller høring af de selvstændige uden ansatte.
(29) Den seneste retspraksis og lovgivningsmæssige udvikling på nationalt plan indikerer yderligere, at denne type selvstændige erhvervsdrivende er sammenlignelige med arbejdstagere.
I sager vedrørende omklassificering anerkender de nationale domstole i stigende grad tjenesteydernes afhængighed af visse typer af platforme, eller at der foreligger et ansættelsesforhold (26).
På samme måde har nogle medlemsstater vedtaget lovgivning (27), der fastsætter formodning om ansættelsesforhold eller ret til kollektive forhandlinger for tjenesteydere til eller via digitale arbejdsplatforme.
(30) I disse retningslinjer forstås ved digital arbejdsplatform enhver fysisk eller juridisk person, der leverer en kommerciel tjeneste, som opfylder alle følgende krav: i) de leveres, som minimum delvist, på afstand ved hjælp af elektroniske midler, f.eks. et websted eller en mobilapplikation, ii) de leveres på anmodning af en tjenestemodtager, og iii) de omfatter som en nødvendig og væsentlig del tilrettelæggelsen af det arbejde, der udføres af enkeltpersoner, uanset om dette arbejde udføres online eller på et bestemt sted.
Platforme, der ikke organiserer enkeltpersoners arbejde, men som blot er en service, hvorigennem selvstændige uden ansatte kan nå slutbrugerne, udgør ikke digitale arbejdsplatforme.
F.eks. betragtes en platform, der blot samler og viser de tilgængelige tjenesteudbydere (f.eks.
blikkenslagere) i et bestemt område, og som giver kunderne mulighed for at benytte deres service efter anmodning, ikke som en digital arbejdsplatform, da den ikke organiserer tjenesteydernes arbejde.
(31) I lyset af disse betragtninger falder kollektive aftaler mellem selvstændige uden ansatte og digitale arbejdsplatforme, der i indhold og formål skal forbedre arbejdsvilkårene, uden for anvendelsesområdet for artikel 101 i TEUF, selv om de pågældende selvstændige ikke er blevet omklassificeret som arbejdstagere af nationale myndigheder/domstole.
(26) En detaljeret oversigt over retspraksis i ni EU-medlemsstater, Schweiz og Det Forenede Kongerige, findes i C. Hießl, »Case Law on the Classification of Platform Workers: Cross-European Comparative Analysis and Tentative Conclusions«, Comparative Labour Law & Policy Journal, 2.5.2021, https://papers.ssrn.com/sol3/papers.cfm?abstract_id=3839603.
(27) Se f.eks.
Spanien, kongeligt lovdekret 9/2021 af 11. maj om ændring af den omarbejdede tekst til lov om arbejdstageres rettigheder, godkendt ved kongeligt lovdekret nr.
2/2015 af 23. oktober, til sikring af arbejdstagerrettigheder for personer, der beskæftiger sig med distribution via digitale arbejdsplatforme, Spaniens statstidende nr.
113 af 12.
maj 2021, s. 56733-56738, eller Grækenland med Den Hellenske Republik, lov nr.
4808/2021 om beskyttelse af arbejdstagerne — Oprettelse af en uafhængig myndighed »Labour Inspection« — Ratificering af Den Internationale Arbejdsorganisations konvention nr.
190 om afskaffelse af vold og chikane i arbejdslivet — Ratificering af Den Internationale Arbejdsorganisations konvention nr.
187 om fremme af en ramme for sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen — Gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/1158 af 20. juni 2019 om balance mellem arbejdsliv og privatliv og andre bestemmelser fra Arbejds- og Socialministeriet og andre hasteordninger, Grækenlands statstidende 101/19-06-2021.