BG
C 123/8
Официален вестник на Европейския съюз
18.3.2022 г.
Пример 4 Ситуация: Дружество Х организира концерти на оркестър и други прояви с класическа музика.
За дружество X работят много музиканти или като работници, или като самостоятелно заети лица въз основа на годишни договори.
Тези музиканти, независимо от своя статут, получават инструкции от културния директор на дружество Х относно произведенията, които трябва да изпълняват, времето и мястото на репетициите и проявите, в които трябва да участват.
Дружество Х е сключило колективен трудов договор с всички музиканти.
С него се установява максимален размер от 45 работни часа седмично и се предоставя на музикантите специален отпуск от 1 ден след изпълнението на 3 концерта в рамките на една седмица.
Анализ: Самостоятелно заетите музиканти, работещи сами, се намират в положение, сходно с това на работниците на дружество Х по отношение на подчинеността и сходството на задачите.
Те изпълняват същите задачи като наетите музиканти (т.е. изпълняват музика за музикални прояви), подлежат на същите инструкции на дружество X по отношение на съдържанието, мястото и времето на изпълненията и са ангажирани за същата продължителност като наетите музиканти.
При тези обстоятелства колективният договор, уреждащ условията на труд на музикантите, не попада в приложното поле на член 101 от ДФЕС.
в)
Самостоятелно заети лица, работещи чрез цифрови трудови платформи
(28) Появата на икономиката, основана на онлайн платформи, и предоставянето на труд чрез цифрови платформи създадоха нова реалност за някои самостоятелно заети лица, работещи сами, които се намират в положение, сходно с това на работниците по отношение на цифровите платформи, чрез които или на които предоставят труда си.
Самостоятелно заетите лица, работещи сами, могат да бъдат зависими от цифровите платформи, особено по отношение на достигането до своите клиенти, и често може да са изправени пред предложения за работа от типа „приемаш или се отказваш“, с малка възможност или без възможност да договарят условията си на труд, включително своето възнаграждение.
Цифровите платформи за полагане на труд обикновено могат едностранно да налагат реда и условията на своите взаимоотношения, без да информират предварително самостоятелно заетите лица, работещи сами, или да се консултират с тях.
(29) Неотдавнашната съдебна практика и промените в законодателството на национално равнище предоставят допълнителни индикации за сходството на тези самостоятелно заети лица с работниците.
В контекста на дела за прекласифициране националните съдилища все по-често признават зависимостта на доставчиците на услуги от определени видове платформи или дори съществуването на трудово правоотношение (26).
В същия дух някои държави членки са приели законодателство (27), с което се създава презумпция за трудово правоотношение или право на колективно договаряне за доставчиците на услуги на или чрез цифрови платформи.
(30) За целите на настоящите насоки терминът „цифрова трудова платформа“ означава всяко физическо или юридическо лице, което предоставя търговска услуга, която отговаря на всяко едно от следните изисквания: i) предоставя се поне частично от разстояние чрез електронни средства, като например уебсайт или мобилно приложение; ii) предоставя се по искане на получателя на услугата; и iii) включва като необходим и съществен елемент организацията на работата, извършвана от физически лица, независимо дали тази работа се извършва онлайн или на определено място.
Платформите, които не организират работата на физически лица, а просто осигуряват средство, чрез което индивидуалните самостоятелно заети лица могат да достигнат до крайните потребители, не представляват цифрови трудови платформи.
Например платформа, която само обобщава и показва наличните доставчици на услуги (напр. водопроводчици) в определена област, като по този начин позволява на клиентите да използват техните услуги при поискване, не се смята за цифрова трудова платформа, тъй като не организира работата на доставчиците на услуги.
(31) С оглед на тези съображения колективните договори между самостоятелно заети лица, работещи сами, и цифровите трудови платформи, които по своето естество и цел се стремят към подобряване на условията на труд, попадат извън приложното поле на член 101 от ДФЕС дори ако въпросните самостоятелно заети лица не са били прекласифицирани като работници от националните органи/съдилища.
(26) За подробен преглед на съдебната практика в девет държави — членки на ЕС, Швейцария и Обединеното кралство вж.
Hießl, C., „Case Law on the Classification of Platform Workers: Cross-European Comparative Analysis and Tentative Conclusions“ („Съдебна практика относно класификацията на работниците на платформа: междуевропейски сравнителен анализ и предварителни заключения“), Comparative Labour Law & Policy Journal, 2.5.2021 г., https://papers.ssrn.com/sol3/papers.cfm?abstract_id=3839603.
(27) Вж. например Испания: Кралски декрет-закон 9/2021, от 11 май за изменение на преработения текст на Статута на работниците, одобрен с Кралски законодателен декрет 2/2015 от 23 октомври, с цел гарантиране на трудовите права на лицата, занимаващи се с разпространение в областта на цифровите платформи, Държавен вестник, бр.
113 от 12 май 2021 г., стр. 56733—56738, или Гърция: Закон на Република Гърция 4808/2021 за защита на труда — създаване на независим орган „Инспекция по труда“ — ратифициране на Конвенция No 190 на Международната организация на труда за премахване на насилието и тормоза в сферата на труда — ратифициране на Конвенция No 187 на Международната организация на труда за рамка за насърчаване на безопасността и здравето на работното място — прилагане на Директива (ЕС) 2019/1158 на Европейския парламент и на Съвета от 20 юни 2019 г. относно равновесието между професионалния и личния живот, и други разпоредби на Министерството на труда и социалните въпроси, и други спешни договорености, Държавен вестник, раздел Α, бр.
101/19.6.2021 г.