C 117/140
ET
Euroopa Liidu Teataja
11.3.2022
Neljapäev, 16. september 2021
EL peab välja töötama vastuse võimalikule rände- ja pagulaskriisile 37. rõhutab afgaanide põhiõigust püüelda turvalisuse poole; nõuab tungivalt kõikide sammude astumist, et jätkata koordineeritud viisil inimeste riigist evakueerimist ÜRO pagulaste ülemvoliniku egiidi all, eelkõige luues turvalised koridorid ning avades uuesti ja püsivalt Kabuli rahvusvahelise lennujaama ja Afganistani maismaapiirid; nõuab riigist lahkuda soovivatele naistele, tütarlastele ja ohus olevatele inimestele erilist tuge, et tagada ohutud rändeteed; 38. rõhutab, et suurim osa Afganistani pagulastest otsib kaitset eelkõige naaberriikides ning seetõttu peaks EL kavandama lisatoetuse andmist Afganistani naabruses asuvatele pagulasi vastuvõtvatele riikidele, eelistatavalt ÜRO ja selle asutuste ning kohapealsete rahvusvaheliste organisatsioonide kaudu; 39. tuletab meelde, et rahaline, logistiline ja suutlikkuse suurendamise toetus Afganistani pagulaste ja rändajate vastuvõtmiseks naaberriikides ei ole Euroopa täiemahulise varjupaiga- ja rändepoliitika alternatiiv; on veendunud, et EL peab kiiresti sõlmima uue rände- ja varjupaigaleppe ning seda rakendama, et oleks võimalik rändevoogudega tõhusamalt ja humaansemalt toime tulla; 40. kutsub komisjoni ja liikmesriike üles tagama Euroopa koordineeritud pingutused, et viia ellu inimlikku varjupaigapoliitikat, milles EL võtab endale täielikus kooskõlas 1951. aasta Genfi konventsiooniga pagulaste vastuvõtmise ja integreerimise eest moraalse vastutuse; väljendab heameelt septembris kavandatava ümberasustamisfoorumi üle; rõhutab, et ELi poliitika peaks esmajärjekorras hõlmama ümberasustamise laiendamist neile, kes on kõige rohkem ohustatud ja kõige kaitsetumad, ning täiendavaid võimalusi, nagu humanitaarviisad ja spetsiaalne viisaprogramm Talibani režiimi eest kaitset otsivatele Afganistani naistele; nõuab tungivalt, et liikmesriigid hindaksid hiljutisi sündmusi arvesse võttes praegused ja hiljutised varjupaigataotlused, sealhulgas tagasilükatud taotlused, ümber; rõhutab, et mingil juhul ei tohi kedagi sunniviisiliselt Afganistani tagasi saata; 41. kutsub nõukogu üles kasutama olemasolevaid vahendeid, nagu ajutise kaitse direktiiv (3) ja kodanikukaitse mehhanism, et suurendada võimalikult palju ELi pingutusi tagada parem koordineerimine liikmesriikide vahel ja kaitse viivitamatu kättesaadavus; kordab oma üleskutset komisjonile avaldada humanitaarviisade kohta seadusandlik ettepanek ja nõuab vastutuse võrdset jagamist liikmesriikide vahel; 42. nõuab rändajate smugeldamise ja inimkaubandusega tegelevate kuritegelike võrgustike vastases võitluses tõhusamat koostööd ja kolmandate riikide toetamist; palub, et Europol esitaks Afganistanis toimuvaid muutusi üldisemalt arvesse võttes kuritegevust käsitleva riskianalüüsi ja kolmandate riikidega tehtava koostöö tõhustamise kava; 43. kutsub komisjoni üles võtma käesolevat resolutsiooni arvesse naabruspiirkonna, arengu- ja rahvusvahelise koostöö instrumendi „Globaalne Euroopa“ programmitöö koostamisel ja asjaomaste mitmeaastaste sihtprogrammide ettevalmista­ misel;
Vaja on tihedamat koostööd Afganistani lähipiirkonna riikidega, kaitstes samal ajal põhilisi inimõigusi ja õigusriiki 44. märgib, et Afganistani praegune olukord ei soodusta piirkonna stabiilsust; rõhutab, et lääneriikide lahkumine Afganistanist tekitas tühimiku, mis üksnes suurendab ebastabiilsust; rõhutab, et nüüd lasub suurem vastutus Afganistani olukorra eest selle naaberriikidel ja piirkondlikel jõududel, kes peavad takistama, et ebastabiilsus üle riigi piiri ei leviks; rõhutab, et EL peab tegema selles vallas suuremat koostööd Kesk-Aasia riikidega, eriti Usbekistaniga, kellega EL peab praegu läbirääkimisi laiendatud partnerlus- ja koostöölepingu üle, ning Tadžikistaniga; rõhutab, et selline koostöö ei tohiks kahjustada ELi põhiväärtuste ja õigusriigi kaitsmist; 45. väljendab muret suures ohus olevate Afganistani kodanike ja nende inimeste turvalisuse pärast, kes ületavad maismaapiiri naaberriikidesse, eelkõige Pakistani; peab kahetsusväärseks, et rahvusvaheline üldsus seda ei koordineeri, ning nõuab tungivalt, et liikmesriigid kasutaksid kõiki võimalikke diplomaatilisi hoobasid ja vahendeid, et tagada juurdepääs maismaapiiridele, turvaline läbipääs ja diplomaatiliste võimaluste kättesaadavus; rõhutab naaberriikides asuvate ELi delegatsioonide otsustavat koordineerivat rolli sellealase praktilise toe pakkumisel;
(3)
Nõukogu 20. juuli 2001. aasta direktiiv 2001/55/EÜ miinimumnõuete kohta ajutise kaitse andmiseks ümberasustatud isikute massilise sissevoolu korral ning meetmete kohta liikmesriikide jõupingutuste tasakaalustamiseks nende isikute vastuvõtmisel ning selle tagajärgede kandmisel (EÜT L 212, 7.8.2001, lk 12).