C 109/16
SK
Úradný vestník Európskej únie
7.3.2022
3.
Má článok 4 rámcového rozhodnutia Rady 2005/212/SVV z 24. februára 2005 (2) v spojení s článkom 47 Charty per argumentum a fortiori vykladať v tom zmysle, že tieto ustanovenia sa uplatnia aj vtedy, ak skutok nie je trestným činom, ako aj v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá tak, ako § 59 ods.
2 ZANN, vylučuje vlastníka skonfiškovaného majetku z okruhu osôb, ktoré majú právo podať opravný prostriedok resp. ktorá tak, ako § 232 ZM, výslovne stanovuje, že proti rozhodnutiu, na základe ktorého sa podľa vnútroštátneho práva môže skonfiškovať majetok tretej osoby, ktorá nie je účastníkom správneho priestupkového konania, nie sú prípustné nijaké opravné prostriedky?
(1) (2)
Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 952/2013 z 9. októbra 2013, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Únie (Ú. v.
EÚ L 269, 2013, s. 1).
Rámcové rozhodnutie Rady 2005/212/SVV z 24. februára 2005 o konfiškácii príjmov, nástrojov a majetku z trestnej činnosti (Ú. v.
EÚ L 68, 2005, s. 49).
Odvolanie podané 8. decembra 2021: Jérôme Rivière a i.
proti rozsudku Všeobecného súdu (šiesta komora) zo 6. októbra 2021 vo veci T-88/20, Rivière a i./Parlament (Vec C-767/21 P) (2022/C 109/23) Jazyk konania: francúzština Účastníci konania Odvolatelia: Jérôme Rivière, Dominique Bilde, Joëlle Mélin, Aurélia Beigneux, Thierry Mariani, Jordan Bardella, Jean-Paul Garraud, Jean-François Jalkh, Gilbert Collard, Gilles Lebreton, Nicolaus Fest, Gunnar Beck, Philippe Olivier (v zastúpení: F. Wagner, avocat) Ďalší účastník konania: Európsky parlament
Návrhy odvolateľov Odvolatelia navrhujú, aby Súdny dvor: — zrušil rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie zo 6. októbra 2021 vo veci T-88/20, Rivière a i./Parlament, — vzhľadom na články 263 a 277 ZFEÚ vyhlásil žalobu za prípustnú, — konštatoval nedostatok právneho základu pre ústne rozhodnutie predsedu Európskeho parlamentu z 13. januára 2020 a zrušil ho, — uložil Európskemu parlamentu povinnosť nahradiť trovy konania.
Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia Na podporu svojho odvolania odvolatelia uvádzajú dva odvolacie dôvody.
Prvý je založený na skreslení skutkového stavu a nesprávnom posúdení právnej povahy skutkového stavu.
Odvolatelia najmä tvrdia, že druhá veta bodu 38 rozsudku je skreslením skutkového stavu.
Napadnuté opatrenie malo v praxi za následok, že poslancom, ktorí odmietli odstrániť svoje vlajky, bolo odňaté právo vystúpiť v rozprave.
Toto skreslenie skutkového stavu viedlo Všeobecný súd k tomu, že prehliadol druhý dôsledok rozhodnutia z 13. januára 2020.
Všeobecný súd sa preto dopustil nesprávneho posúdenia právnej povahy skutkového stavu.
Nezohľadnil odňatie jedného zo základných prvkov výkonu mandátu poslanca, ktorým je vystúpenie v rozprave.
Druhý odvolací dôvod je založený na porušení a skreslení právneho a skutkového posúdenia článku 10 Rokovacieho poriadku Európskeho parlamentu, ako aj zjavne nesprávnom posúdení.
Podľa odvolateľov mal Všeobecný súd na vyvodenie právneho záveru analyzovať, či malá vlajka, ktorú používali poslanci, bola transparentom, následne, či prítomnosť takejto vlajky narušila poriadok počas zasadnutí alebo predstavovala nevhodné správanie, a ohrozila riadny priebeh parlamentnej činnosti.
Pri porovnaní s inými úradnými jazykmi Únie Všeobecný súd nezohľadnil článok 1 nariadenia č. 1 z 15. apríla