HR
C 109/16
Službeni list Europske unije
7.3.2022.
3.
Treba li članak 4.
Okvirne odluke Vijeća 2005/212/PUP (2) od 24. veljače 2005.
u vezi s člankom 47.
Povelje per argumentum a fortiori tumačiti na način da je on primjenjiv čak i ako djelo nije kazneno djelo kao i na način da nisu dopuštene nacionalne odredbe koje poput članka 59. stavka 2.
ZANN-a isključuju vlasnika oduzete imovine iz kruga osoba ovlaštenih na podnošenje žalbe, odnosno kojima se, poput članka 232.
ZM-a, izričito predviđa da ne postoji žalba protiv rješenja kojim se prema nacionalnom pravu može oduzeti imovina od treće osobe koja ne sudjeluje u prekršajnom postupku?
(1) (2)
Uredba (EU) br.
952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. listopada 2013. o Carinskom zakoniku Unije (SL L 269, 10.10.2013., str.
1) Okvirna odluka Vijeća 2005/212/PUP od 24. veljače 2005. o oduzimanju imovinske koristi, sredstava i imovine pribavljene kaznenim djelom (SL 2005., L 68, str. 49.)
(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 87.)
Žalba koju su 8. prosinca 2021.
podnijeli Jérôme Rivière i dr. protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 6. listopada 2021.
u predmetu T-88/20, Rivière i dr./Parlament (Predmet C-767/21 P) (2022/C 109/23) Jezik postupka: francuski Stranke Žalitelji: Jérôme Rivière, Dominique Bilde, Joëlle Mélin, Aurélia Beigneux, Thierry Mariani, Jordan Bardella, Jean-Paul Garraud, Jean-François Jalkh, Gilbert Collard, Gilles Lebreton, Nicolaus Fest, Gunnar Beck, Philippe Olivier (zastupnik: F. Wagner, odvjetnik) Druga stranka u postupku: Europski parlament
Žalbeni zahtjev Žalitelji od Suda zahtijevaju da: — ukine presudu Općeg suda Europske unije od 6. listopada 2021.
u predmetu T-88/20, Rivière i dr./Parlament; — na temelju članaka 263. i 277.
UFEU-a, proglasi zahtjev dopuštenim; — posljedično, utvrdi nepostojanje pravne osnove za usmenu odluku predsjednika Europskog parlamenta od 13. siječnja 2020. i poništi tu odluku; — naloži Europskom parlamentu snošenje svih troškova.
Žalbeni razlozi i glavni argumenti U prilog osnovanosti žalbe žalitelji ističu dva žalbena razloga.
Prvi žalbeni razlog temelji se na iskrivljavanju činjenica i pogrešci u njihovoj pravnoj kvalifikaciji.
Među ostalim, žalitelji ističu da su činjenice iskrivljene u drugoj rečenici točke 38. presude.
Osporavana mjera imala je za praktičan učinak oduzimanje riječi zastupnicima koji su odbijali ukloniti svoju zastavu.
To iskrivljavanje činjenica dovelo je do toga da je Opći sud zanemario drugu posljedicu odluke od 13. siječnja 2020.
Prema tome, taj sud počinio je pogrešku u pravnoj kvalifikaciji činjenica.
On nije u uzeo u obzir činjenicu da je zastupniku oduzeto pravo na uzimanje riječi, koje je jedno od ključnih elemenata u izvršavanju njegova mandata.
Drugi žalbeni razlog temelji se na povredi članka 10.
Poslovnika Europskog parlamenta te na iskrivljavanju prava i činjenica i očitoj pogrešci u ocjeni.
Žalitelji smatraju da je Opći sud morao analizirati, redom, je li zastavica koju koriste zastupnici natpis, narušava li isticanje te zastave red na sjednici odnosno predstavlja li neprimjereno ponašanje i ugrožava li neometani rad Parlamenta, kako bi iz stoga izveo pravne posljedice.
U okviru usporedbe s drugim službenim jezicima Unije, Opći sud povrijedio je članak 1.
Uredbe br.
1. od 15. travnja 1958. o određivanju jezika koji se koriste u Europskoj ekonomskoj