ET
C 109/16
Euroopa Liidu Teataja
7.3.2022
3.
Kas nõukogu 24. veebruari 2005. aasta raamotsuse 2005/212/JSK (2) artiklit 4 koostoimes harta artikliga 47 tuleb per argumentum a fortiori tõlgendada nii, et see on kohaldatav ka siis, kui tegu ei ole kvalifitseeritav kuriteona, ja nii, et viidatud sätetega on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid, mis – nagu ZANN artikli 59 lõige 2 – jätavad kaebuse esitamise õigusega isikute ringist välja konfiskeeritud vara omaniku ja – nagu ZM artikkel 232 – näevad sõnaselgelt ette, et otsuse peale, mille alusel saab kooskõlas riigisisese õigusega konfiskeerida sellise kolmanda isiku vara, kes ei olnud haldusrikkumise asjas algatatud menetluse osaline, ei saa kaebust esitada?
(1) (2)
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. oktoobri 2013. aasta määrus (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT 2013, L 269, lk 1).
Nõukogu 24. veebruari 2005. aasta raamotsus 2005/212/JSK, mis käsitleb kuritegevusega seotud tulu, kuriteovahendite ja omandi konfiskeerimist (ELT 2005, L 68, lk 49).
Jérôme Rivière jt 8. detsembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kuues koda) 6. oktoobri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-88/20: Rivière jt versus parlament (Kohtuasi C-767/21 P) (2022/C 109/23) Kohtumenetluse keel: prantsuse Pooled Apellandid: Jérôme Rivière, Dominique Bilde, Joëlle Mélin, Aurélia Beigneux, Thierry Mariani, Jordan Bardella, Jean-Paul Garraud, Jean-François Jalkh, Gilbert Collard, Gilles Lebreton, Nicolaus Fest, Gunnar Beck, Philippe Olivier (esindaja: advokaat F. Wagner) Teine menetlusosaline: Euroopa Parlament
Apellantide nõuded Apellandid paluvad Euroopa Kohtul: — tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Rivière jt vs. parlament (T-88/20); — tunnistada apellatsioonkaebus ELTL artikleid 263 ja 277 arvestades vastuvõetavaks; — tuvastada Euroopa Parlamendi presidendi 13. jaanuari 2020. aasta suulise otsuse õigusliku aluse puudumine ja tühistada nimetatud otsus; — mõista kõik kohtukulud välja Euroopa Parlamendilt.
Väited ja peamised argumendid Apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitavad apellandid kaks väidet.
Esimene väide puudutab asjaolude moonutamist ja asjaolude õigusliku sisu väära hindamist.
Hagejad nimelt väidavad, et vaidlustatud kohtuotsuse punkti 38 teises lauses on moonutatud asjaolusid.
Vaidlustatud meetme tegelik tagajärg oli see, et parlamendi liikmetele, kes keeldusid oma lippu eemaldamast, ei antud sõna.
Niisugune asjaolude moonutamine tõi kaasa selle, et Üldkohus jättis tähelepanuta 13. jaanuari 2020. aasta otsuse teise tagajärje.
Seetõttu on Üldkohus teinud vea asjaolude õigusliku sisu hindamisel.
Ta ei võtnud arvesse ühest parlamendiliikme mandaadi teostamise põhiülesandest, nimelt sõnavõtmisest ilmajätmist.
Teise väite kohaselt on õiguslikult ja faktiliselt rikutud ning moonutatud Euroopa Parlamendi kodukorra artiklit 10 ning tehtud on ilmne hindamisviga.
Apellantide sõnul oleks Üldkohtul õigusliku järelduse tegemiseks tulnud tegelikult analüüsida, kas väike lipp, mida parlamendiliikmed kasutavad, oli loosung, ning seejärel, kas sellise lipu olemasolu häiris istungite korda või kujutas endast sobimatut käitumist ja ohustas parlamendi töö sujuvust.
Üldkohus – võrreldes omavahel liidu teisi ametlikke keeli – eiras 15. aprilli 1958. aasta määruse nr 1, millega määratakse kindlaks Euroopa