DA
C 109/16
Den Europæiske Unions Tidende
7.3.2022
3.
Skal artikel 4 i Rådets rammeafgørelse 2005/212/RIA (2) af 24. februar 2005 sammenholdt med chartrets artikel 47 per argumentum a fortiori fortolkes således, at den også finder anvendelse, hvis handlingen ikke udgør en strafbar handling, og således, at nationale bestemmelser, der som artikel 59, stk.
2, i lov om administrative overtrædelser og sanktioner udelukker indehaveren af de konfiskerede formuegoder fra den gruppe af personer, der er berettigede til retsmidler, eller som toldlovens artikel 232 udtrykkeligt bestemmer, at der ikke findes retsmidler mod en afgørelse, hvorved formuegoder i henhold til national lovgivning kan konfiskeres fra en tredjepart, der ikke er part i den administrative sanktionsprocedure, er ulovlige?
(1) (2)
Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr.
952/2013 af 9.10.2013 om EU-toldkodeksen (EUT 2013, L 269, s. 1).
Rådets rammeafgørelse 2005/212/RIA af 24.2.2005 om konfiskation af udbytte, redskaber og formuegoder fra strafbart forhold (EUT 2005, L 68, s. 49).
Appel iværksat den 8. december 2021 af Jérôme Rivière m.fl. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 6. oktober 2021 i sag T-88/20, Rivière m.fl. mod Parlamentet (Sag C-767/21 P) (2022/C 109/23) Processprog: fransk Parter Appellanter: Jérôme Rivière, Dominique Bilde, Joëlle Mélin, Aurélia Beigneux, Thierry Mariani, Jordan Bardella, Jean-Paul Garraud, Jean-François Jalkh, Gilbert Collard, Gilles Lebreton, Nicolaus Fest, Gunnar Beck og Philippe Olivier (ved advokat F. Wagner) Den anden part i appelsagen: Europa-Parlamentet
Appellanterne har nedlagt følgende påstande — Ophævelse af dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 6. oktober 2021 i sag T-88/20, Rivière m.fl. mod Parlamentet. — Henset til artikel 263 og artikel 277 TEUF fremmes appellen til realitetsbehandling. — Følgelig fastslås, at den mundtlige afgørelse truffet af Europa-Parlamentets formand den 13. januar 2020 mangler retsgrundlag og denne annulleres. — Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Anbringender og væsentligste argumenter Til støtte for appellen har appellanterne fremført to anbringender.
Med det første anbringende gøres gældende, at der er sket en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder og at der foreligger en fejl ved kvalificeringen af de faktiske omstændigheders retlige karakter.
Appellanterne har bl.a.
gjort gældende, at det andet punktum i dommens præmis 38 er en forkert gengivelse af de faktiske omstændigheder.
Den omtvistede foranstaltning havde nemlig den praktiske virkning at fratage de medlemmer, som nægtede at nedtage deres flag, ordet.
Denne urigtige gengivelse af de faktiske omstændigheder medførte, at Retten fjernede den anden konsekvens af afgørelsen af 13. januar 2020.
Følgelig begik Retten en fejl ved kvalificeringen af de faktiske omstændigheders retlige karakter.
Retten tog ikke hensyn til, at medlemmet blev frataget et af de vigtigste elementer ved udøvelsen af dennes mandat, nemlig at tage ordet.
Med det andet anbringende gøres det gældende, at der er sket en retlig og faktisk tilsidesættelse og forkert gengivelse af artikel 10 i Parlamentets forretningsorden samt anlagt et åbenbart urigtigt skøn.
Ifølge appellanterne skulle Retten nemlig afgøre, om det lille flag, som medlemmerne anvendte, var et banner, og dernæst, om tilstedeværelsen af dette flag forstyrrede den korrekte afvikling af møderne eller udgjorde en upassende adfærd, og vanskeliggjorde en korrekt afvikling af Parlamentets arbejde, med henblik på heraf udlede de retlige konsekvenser.
Retten tilsidesatte, med dens sammenligning med andre officielle sprog i Unionen, artikel 1 i forordning nr.
1 af 15. april 1958 om den ordning, der skal gælde for Det