SV
28.2.2022
Europeiska unionens officiella tidning
C 95/15
b.
Om fråga a) besvaras nekande: Har under alla omständigheter klagande, vilka har getts i uppdrag att framställa och rena dricksvatten, rätt att göra gällande överträdelser av förbuden och kraven enligt artikel 7.3 i vattendirektivet? 2.
Innehåller artikel 7.3 i vattendirektivet, på samma sätt som artikel 4 i samma direktiv, en skyldighet att neka tillstånd för konkreta projekt på grund av en överträdelse av förbudet mot försämringar också för vattenbestånd utanför säkerhetszoner i den mening som avses i artikel 7.3 andra meningen i vattendirektivet, utöver skyldigheten att planera på längre sikt i förvaltningsplaner och åtgärdsprogram (se EU-domstolens dom av den 28 maj 2020, C-535/18, Ummeln, punkt 75)? 3.
Med utgångspunkt i att det i artikel 7.3 i vattendirektivet – till skillnad från i bilaga V till artikel 4 i samma direktiv – inte fastställs några egna referensnivåer för prövningen av förbudet mot försämringar: a.
Under vilka förutsättningar ska det anses föreligga en försämring av vattenförekomsten och därmed en ökning av den nivå av vattenrening som krävs för framställning av dricksvatten? b.
Skulle den relevanta referenspunkten för en ökning av nivån av vattenrening och därmed för förbudet mot försämringar i artikel 7.3 i vattendirektivet kunna utgöras av referensvärdena i bilaga I till direktiv 98/83/EG (4) – nedan kallat dricksvattendirektivet – vilket artikel 7.2 sista ledet i vattendirektivet ger skäl att anta? c.
Om fråga b besvaras jakande: Kan det röra sig om en överträdelse av förbudet mot försämringar i artikel 7.3 i vattendirektivet, om det enda avsevärda värdet inte utgör ett gränsvärde enligt del A eller B i bilaga I, utan en så kallad indikatorparameter enligt del C i bilaga I? 4.
När ska en överträdelse av förbudet mot försämring av dricksvattnet i artikel 7.3 i vattendirektivet anses föreligga (se, beträffande kriteriet om förbud mot försämringar i artikel 4 i vattendirektivet, EU-domstolens dom av den 28 maj 2020, C-535/18, Ummeln, punkt 119, och, tidigare, dom av den 1 juli 2015, C-461/13 (5), Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland, punkt 52)? a.
Är varje försämring tillräcklig för att en överträdelse ska anses föreligga, eller b. måste det vara sannolikt att indikatorparametern för sulfat på 250 mg/l inte iakttas, eller c. måste det föreligga en risk för åtgärder för att avhjälpa brister i den mening som avses i artikel 8.6 i dricksvattendirektivet vilka ökar omfattningen av den vattenrening som krävs för framställning av dricksvatten? 5.
Innehåller artikel 7.3 i vattendirektivet, utöver kriterierna för den materiella prövningen, även föreskrifter för myndigheternas tillståndsförfarande, och kan EU-domstolens praxis beträffande artikel 4 i vattendirektivet således tillämpas på prövningens omfattning enligt artikel 7.3 i vattendirektivet (se domstolens dom av den 28 maj 2020, C-535/18, tolkningsfråga 2)? 6.
Ska huvudmannen för projektet också inhämta en sakkunnigbedömning av en eventuell överträdelse av artikel 7.3 i vattendirektivet så snart som projektet kan tänkas åsidosätta artikel 7.3 i vattendirektivet? 7.
Kan man även i detta fall utgå från att bedömningen måste vara gjord vid tidpunkten för beslutet enligt vattenlagstiftningen, och att en bedömning som har gjorts i efterhand under domstolsförfarandet följaktligen inte kan avhjälpa lagstridigheten av beslutet enligt vattenlagstiftningen (se EU-domstolens dom av den 28 maj 2020, C-535/18, Ummeln, punkt 76 och punkt 80 och följande punkter)?