C 95/8
SL
Uradni list Evropske unije
28.2.2022
Stranke v postopku v glavni stvari Tožeče stranke: AR in drugi
Tožene stranke: PK SA in drugi
Vprašanja za predhodno odločanje 1.
Ali je treba člen 18 v povezavi s členom 3 Direktive 2009/103/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti (1) razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero lahko oškodovanec, ki izvršuje pravico do neposredne tožbe za povrnitev škode na svojem vozilu, povzročene v zvezi z uporabo motornih vozil, proti zavarovalnici, ki krije civilno odgovornost povzročitelja nesreče, od zavarovalnice zahteva le povračilo dejanske in trenutne premoženjske škode, to je razlike med vozilom v stanju pred nesrečo in poškodovanim vozilom, povečano za dejansko že nastale upravičene stroške popravila vozila in druge dejansko že nastale in utemeljene stroške, ki so posledica nesreče, medtem ko bi lahko, če bi zahteval odškodnino neposredno od povzročitelja, od njega po lastni presoji namesto odškodnine lahko zahteval, da vzpostavi stanje vozila pred škodo (vozilo popravi povzročitelj sam ali ga popravi servis, katerega storitev plača povzročitelj)?
2.
Če je odgovor na zgornje vprašanje pritrdilen, ali je treba člen 18 v povezavi s členom 3 Direktive 2009/103/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero lahko oškodovanec, ki izvršuje pravico do neposredne tožbe za povrnitev škode na svojem vozilu, povzročene v zvezi z uporabo motornih vozil, proti zavarovalnici, ki krije civilno odgovornost povzročitelja nesreče, od te zavarovalnice namesto odškodnine v dejanskem in trenutnem znesku premoženjske škode, torej razlike med vozilom v stanju pred nesrečo in poškodovanim vozilom, povečane za dejansko že nastale upravičene stroške popravila vozila in druge dejansko že nastale upravičene stroške, ki so posledica nesreče, uveljavlja le znesek, ki je enak stroškom povrnitve vozila v stanje pred poškodbo, medtem ko bi lahko, če bi zahteval odškodnino neposredno od povzročitelja, od njega po lastni presoji namesto odškodnine zahteval, da vzpostavi stanje vozila pred škodo (in ne zgolj da zagotovi sredstva za ta namen)?
3.
Če je odgovor na vprašanje št.
[1] pritrdilen, odgovor na vprašanje št.
[2] pa nikalen, ali je treba člen 18 v povezavi s členom 3 Direktive 2009/103/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero lahko zavarovalnica, od katere je lastnik vozila, ki je bilo poškodovano v zvezi z uporabo motornih vozil, zahteval plačilo hipotetičnih stroškov, ki jih ni imel, vendar bi jih moral imeti, če bi se odločil za vzpostavitev stanja vozila pred nesrečo:
(a) to plačilo pogojuje s tem, da oškodovanec predloži dokaz, da resnično namerava vozilo popraviti na določen način pri določenem mehaniku po določeni ceni za dele in storitve – in sredstva za to popravilo nakaže neposredno temu mehaniku (ali prodajalcu delov, potrebnih za popravilo), s pridržkom, da se ta sredstva vrnejo, če namen, za katerega so bila izplačana, ni bil dosežen, in če ne, potem:
(b) to plačilo pogojuje s potrošnikovo zavezo, da v dogovorjenem roku dokaže, da je plačana sredstva porabil za popravilo avtomobila ali vrnil zavarovalnici, in če ne, potem:
(c) po izplačilu teh sredstev z navedbo namena plačila (kako naj se porabijo) in poteku potrebnega časa, v katerem bi lahko oškodovanec popravil avto – zahteva od njega, da dokaže porabo teh sredstev za popravilo ali jih vrne – da bi se odpravila možnost, da bi oškodovanec zaradi škode obogatel?