C 95/12
RO
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
28.2.2022
Întrebările preliminare 1) Dispozițiile cuprinse în art. 9 alin.
1 din Directiva 2000/78/CA a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă şi ocuparea forței de muncă (1), sub aspectul asigurării unei proceduri judiciare „accesibilă tuturor persoanelor care se consideră lezate prin nerespectarea faţă de ele a principiului egalității de tratament” precum şi cele cuprinse în art.
47 alin.
1 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, sub aspectul asigurării dreptului la „o cale de atac eficientă şi la un proces echitabil” trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementari naționale precum cea înscrisă în art.
211 lit. c din Legea dialogului social nr.
62/2011, care prevede că termenul de 3 ani pentru formularea cererii de despăgubire curge „de la data producerii pagubei”, independent de împrejurarea dacă reclamanții au avut sau nu cunoștință de producerea pagubei (şi de întinderea acesteia)?
2) Dispozițiile cuprinse în art. 2 alin.
1 şi alin.
2, precum şi cele cuprinse în art.
3 alin. 1, lit. c) teza finală din Directiva 2000/78/CA a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă şi ocuparea forței de muncă, trebuie interpretate că se opun unei reglementari naționale precum cea înscrisă în art. 1 alin.
2 din Legea-cadru nr.
330 din 5 noiembrie 2009 privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice, astfel cum a fost interpretată prin Decizia nr.
7/2019 (publicată în Monitorul Oficial al României nr.
343/06.05.2019) pronunțată de Înalta Curte de Casație şi Justiție în soluționarea unui recurs în interesul legii, în condițiile în care reclamanții nu au avut posibilitatea legală de a solicita majorarea indemnizației de încadrare la momentul admiterii în magistratură ulterior intrării în vigoare a Legii 330 din 2009, act normativ care prevedea expres ca drepturile salariale sunt și rămân în mod exclusiv cele prevăzute în prezenta lege, existând astfel o discriminare de remunerare în raport cu colegii lor, inclusiv pe criteriul vârstei, însemnând în fapt că doar magistrații mai în vârstă, care au fost numiți în funcție anterior lunii ianuarie 2010 (care şi-au obținut hotărâri judecătorești în perioada 2006 – 2009, ale căror dispozitive au fost lămurite în cursul anului 2019 în temeiul Deciziei ICCJ RIL nr.
7/2019) au beneficiat de plata retroactivă a drepturilor bănești (similare celor solicitate prin cererea de chemare în judecată ce face obiectul prezentului dosar), în cursul lunii decembrie 2019/ianuarie 2020, pentru perioada 2010 – 2015, deşi în aceasta perioadă şi reclamanţii au îndeplinit funcția de judecător, au prestat aceeași muncă, în aceleași condiții și în aceeași instituție?
3) Dispoziţiile Directivei 2000/78/CE trebuie interpretate în sensul că se opun discriminării doar atunci când ea are drept criteriu unul dintre criteriile prevăzute la art.1 din această directivă sau, din contră, aceste dispoziţii, completate eventual cu alte dispoziţii de drept european, se opun cu titlu general ca un angajat să fie tratat diferit de un altul, sub aspectul remuneraţiei, în condiţiile în care prestează aceeaşi muncă, pentru acelaşi angajator, aceeaşi perioadă şi în aceleaşi condiţii?
(1)
JO 2000 L 303, p. 16, Ediţie specială 05/vol.
6, p. 7.
Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Bihor (România) la data de 21 octombrie 2021 – C.C.C., C.R.R., U.D.M. / Tribunalul Cluj, Tribunalul Satu Mare, Tribunalul Bucureşti, Tribunalul Bistriţa Năsăud, Tribunalul Maramureş, Tribunalul Sibiu (Cauza C-645/21) (2022/C 95/17) Limba de procedură: română Instanţa de trimitere Tribunalul Bihor
Părţile din acţiunea principală Reclamanți: C.C.C., C.R.R., U.D.M. Pârâte: Tribunalul Cluj, Tribunalul Satu Mare, Tribunalul Bucureşti, Tribunalul Bistriţa Năsăud, Tribunalul Maramureş, Tribunalul Sibiu