BG
28.2.2022 г.
Официален вестник на Европейския съюз
C 95/15
б) Ако отговорът на въпрос а) е отрицателен: Имат ли във всеки случай жалбоподатели, на които са възложени производството и пречистването на питейна вода, право да предявяват искания за установяването на нарушения на забраните и изискванията по член 7, параграф 3 от Директива 2000/60?
2) Съдържа ли член 7, параграф 3 от Директива 2000/60 и за водните обекти извън предпазните зони по смисъла на член 7, параграф 3, второ изречение от същата директива, наред със задължението за дългосрочно планиране в плановете за управление и програмите от мерки, задължение, подобно на предвиденото в член 4 от посочената директива, да се откаже разрешение за конкретни проекти поради нарушаване на забраната за влошаване (вж. решение Land Nordrhein-Westfalen, C-535/18, т. 75)?
3) Въз основа на факта, че член 7, параграф 3 от Директива 2000/60 — за разлика от приложение V към член 4 от посочената директива — не определя самостоятелни референтни стойности за контрола на забраната за влошаване на състоянието: а) при какви условия трябва да се приеме, че ще настъпи влошаване на състоянието на водния обект и съответно увеличаване на необходимата за производството на питейна вода степен на пречистване?
б) може ли за релевантен референтен показател за увеличаване на степента на пречистване и съответно за забраната на влошаването на състоянието по член 7, параграф 3 от Директива 2000/60 да се считат граничните стойности в приложение I към Директива 98/83/ЕО (4), както може да се заключи от член 7, параграф 2, in fine от Директива 2000/60? в) ако отговорът на въпрос б) е утвърдителен: Може ли да е налице нарушение на забраната за влошаване по член 7, параграф 3 от Директива 2000/60, когато единствената значима стойност не е гранична стойност от част А или Б от приложение I [към Директива 98/83], а т. нар. индикативен параметър съгласно част В от приложение I [към Директива 98/83]?
4) Кога следва да се приеме, че е нарушена забраната за влошаване на качеството на питейната вода по член 7, параграф 3 Директива 2000/60 (относно критерия за забраната за влошаване по член 4 от тази директива вж. решение Land Nordrhein-Westfalen, C-535/18, т. 119 и преди това решение от 1 юли 2015 г., Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland, C-461/13 (5), т. 52)?
а) Достатъчно ли е каквото и да е влошаване на състоянието, за да се приеме, че е налице нарушение, или б) трябва да има вероятност от неспазването на индикативния параметър за сулфати от 250 mg/l, или в) трябва да е налице опасност от мерки за отстраняване по смисъла на член 8, параграф 6 от Директива 98/83, които увеличават усилията за пречистване при производството на питейна вода?
5) Съдържа ли член 7, параграф 3 от Директива 2000/60 освен материалноправния критерий за контрол и изисквания относно процедурата по официално разрешение, т.е. може ли практиката на Съда относно член 4 от посочената директива да се приложи спрямо обхвата на контрола по член 7, параграф 3 от същата (вж. решение Land Nordrhein-Westfalen, C-535/18, втори преюдициален въпрос)?
6) Трябва ли организаторът на проекта да възложи експертиза относно наличието на евентуално нарушение на член 7, параграф 3 от Директива 2000/60 и веднага щом има вероятност проектът да наруши разпоредбите на член 7, параграф 3 от тази директива?
7) Трябва ли и в този случай да се приеме, че експертизата трябва да е налице към момента на вземане на решението по реда на правната уредба в областта на водите и че следователно експертиза, извършена впоследствие в хода на съдебното производство, не може да отстрани незаконосъобразността на разрешението по реда на правната уредба в областта на водите (вж. решение Land Nordrhein-Westfalen, C-535/18, т. 76 и 80 и сл.)?