C 88/68
HU
Az Európai Unió Hivatalos Lapja
2022.2.24.
A környezetet „jalles”-nak és „esteys”-nek nevezett kis patakok szabdalták fel, amelyek minden talajból a Gironde-ba vezették el a vizet, egyedivé munkálták a kavicshátakat, és több település határával is egybeesnek.
A „Saint-Estèphe” ellenőrzött eredetmegjelölés földrajzi területe tehát Saint-Estèphe település területének felel meg.
A község területét északon az „Estey de la Calupeyre” által lecsapolt mocsár, délen pedig a „Jalle du Breuil” által lecsapolt Lafite mocsár választja el Saint-Seurin-de-Cadourne községtől.
A kavicshátakon képződött talajok túlnyomórészt homokos-kavicsos vagy agyagos-kavicsos talajok.
A nyugati részen a kemény mészkő alapkőzetet egyenetlen homokos-kavicsos talajok és felszíni rendzina talajok borítják.
A változatos táj és a különböző színű talajok részben az itt lerakódott sokféle üledéknek köszönhetők.
Az itteni helynevekben egyaránt visszaköszönnek a kavicshátas domborzatra, illetve a talaj kavicsos jellegére utaló szavak, mint például a „Cos” (kavicsdomb) vagy a „Pez”.
A Médoc régió „községi” ellenőrzött eredetmegjelölései közül a „Saint-Estèphe” ellenőrzött eredetmegjelölés esik a legészakabbra, területét tekintve pedig ez a második legnagyobb.
A kavicshátak magasabb részein a község területének nagy részét szőlőültetvények foglalják el, és eképpen formálják a tájat.
A szőlőültetvényeket mellékutak sűrű hálózata szövi át, amelyek több majort is kiszolgálnak.
Ezek a majorok, mint például a Marbuzet, a Blanquet, a Pez, a Leyssac vagy a Saint-Corbian major, a borászati kastélyok köré települtek.
A legnagyobb helyi borokat a szőlőültetvények közepén elszigetelten álló, gyönyörű kastélyokkal jelölik.
A település déli és északi részén a torkolatöbölre merőlegesen húzódó, mocsaras területeket alkotó, nedves völgyekben rétek és helyenként erdők vannak.
Végezetül a „Saint-Estèphe” ellenőrzött eredetmegjelölés jellegzetességét adó, keleten fekvő kavicsos szőlőhegyek nagyon közel vannak a torkolatöbölhöz, így a mocsaras területek (palus) egy 200–300 méter széles sávra korlátozódnak.
8.2.
A kapcsolathoz hozzájáruló emberi tényezők leírása A XIII. században a lesparre-i esperesség feje, Gui Martin de Saint-Estèphe volt Calon ura.
Saint-Estèphe ekkor kezdett ismertté válni „jó szőlőiről”, amelyek már jövedelmezőbbek voltak, mint a gabona.
A későbbi Saint-Estèphe község területén más birtokok, például a Blanquet birtok vagy a Lassalle de Pez hűbérbirtok adták a majorságok történelmi alapját. A XVII.
és XVIII. században a Médoc régióban beszedett összes dézsma közül a „Saint-Estèphe” dézsma volt a legtetemesebb.
A történelem azonban arra is emlékeztet, hogy a „Saint-Estèphe” borok hírneve szorosan összefüggött az e borokat előállító és értékesítő bordeaux-i kereskedők tevékenységével.
A mai nagy birtokok a prosperitással jellemzett XIX.
században jöttek létre.
Az ebből az időből származó gyönyörű nagy kastélyok a birtokok virágzásáról, erejéről és dinamizmusáról tanúskodnak.
A Médoc-félsziget többi borászati ellenőrzött eredetmegjelöléséhez hasonlóan a Saint-Estèphe-i helyi borok is szerepeltek a XVII.
és XVIII. század óta készített különféle birtokosztályozásokban.
Az 1855-ös „Classement des vins de Bordeaux”-ban (a bordeaux-i borok osztályozásában) öt helyi bort is elismertek Saint-Estèphe községből, az 1932-es „Classement des crus Bourgeois”-ban (a polgári borok osztályozásában) pedig mintegy negyven helyi bort díjaztak.
Napjainkban a Saint-Estèphe-i borok közel felét az országon kívül, Belgiumban, Angliában, Németországban és Hollandiában értékesítik, vagy az Egyesült Államokba, Svájcba és Ázsiába exportálják.
A „Saint-Estèphe” ellenőrzött eredetmegjelölést az 1936. szeptember 11-i rendelettel ismerték el.
A szőlővidéken átlagosan 65 000 hektoliter csendes vörösbort termelnek.
A borok élénkvörös színűek.
A leggyakrabban házasítással készülnek, amelyben a cabernet-sauvignon N szőlőfajta teszi ki a legnagyobb arányt.
Ez a szőlőfajta erős szerkezetet kölcsönöz a boroknak, gazdag tanninstruktúrával.
A fűszeres jegyeket a merlot N fajta gyakran piros gyümölcsös jegyekkel egészíti ki.
A borok struktúráját és összetettségét cabernet franc N vagy petit-verdot N szőlőfajtával erősítik; ez utóbbi az érettebb évjáratokban frissességet is adhat a boroknak.
Ezeknek a testes, erős boroknak több év érlelésre van szükségük, amely során kialakul a kerekség, a gyümölcsösség és a finomság.
A „Saint-Estèphe” ellenőrzött eredetmegjelöléssel ellátott borok minősége és eredetisége abból ered, hogy az egyes talajok rendkívül jól kiegészítik egymást, a parcellák pedig topográfiailag jó helyen, a torkolatöböl közelében helyezkednek el, amely védi a szőlőültetvényeket az éghajlati szélsőségektől.