RO
14.2.2022
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
C 73/17
Recurs introdus la 3 decembrie 2021 de Novolipetsk Steel PAO împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a zecea) din 22 septembrie 2021 în cauza T-752/16, NLMK/Comisia (Cauza C-748/21 P) (2022/C 73/22) Limba de procedură: engleza Părțile Recurentă: Novolipetsk Steel PAO (reprezentanți: M. Krestiyanova și N.
Tuominen, avocați) Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană și Eurofer, European Steel Association, ASBL
Concluzii Recurenta solicită Curții: — să anuleze hotărârea atacată; — să soluționeze ea însăși în mod definitiv litigiul, atunci când acesta este în stare de judecată; — cu titlu subsidiar, să trimită cauza în fața Tribunalului spre rejudecare; — să oblige Comisia la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața Curții de Justiție, precum și la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața Tribunalului.
Motivele și principalele argumente Recursul se întemeiază pe următoarele motive: — În primul rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în măsura în care a interpretat greșit articolul 18 alineatul (1) din regulamentul de bază (1), a formulat constatări de fapt inexacte din punct de vedere material și a deformat sensul evident al elementelor de probă.
Tribunalul a pornit de la premisa că produsul în cauză era semifinit și nu a motivat de ce s-a limitat să adopte poziția Comisiei cu privire la acest punct.
Cu toate acestea, este vorba despre prima chestiune din litigiul între părți și ea afectează semnificativ modul în care articolul 18 alineatul (1) din regulamentul de bază trebuie aplicat.
Fără a examina nici pe departe această chestiune în litigiu, și fără a aprecia, cu atât mai puțin, importanța sa pentru aplicarea articolului 18 alineatul (1), Tribunalul nu înțelege că este imposibil să se ajungă, fără a soluționa acest prim element de dezacord între părți, la orice concluzie cu privire la aspectul dacă Comisia a aplicat articolul 18 alineatul (1) în mod corect sau nu în prezenta procedură.
— În al doilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare vădită de apreciere atunci când a interpretat articolul 9 alineatul (4) din regulamentul de bază și în măsura în care a omis să abordeze argumente esențiale sau să furnizeze o motivare.
Sub protecția Tribunalului, Comisia a depășit cu mult limitele perioadei de anchetă sau ale perioadei avute în vedere, alegând anul 2008 drept „anul reprezentativ cel mai recent” în urma crizei financiare.
Corelativ, recurenta arată că constatarea privind existența unui prejudiciu făcută în hotărârea atacată este viciată în măsura în care nu este rezultatul unei evaluări comparative atât a factorilor pertinenți pozitivi, cât și a factorilor pertinenți negativi.
În acest context, recurenta a susținut că o reducere a costurilor de producție ale industriei Uniunii ar trebui de asemenea asociată, printre alți factori, cu situația industriei Uniunii în urma crizei financiare mondiale din 2012.
Cu toate acestea, Tribunalul a refuzat să examineze chiar și dacă criza financiară ar fi afectat de asemenea lanțul prejudiciilor. — În al treilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în măsura în care a interpretat în mod greșit articolul 2 alineatul (9) din regulamentul de bază și nu a abordat toate argumentele, dintre care unele erau invocate de Tribunalul însuși.
Tribunalul a sfidat propria jurisprudență pentru a concluziona, cu încălcarea dreptului, că ajustările efectuate în temeiul articolului 2 alineatul (9) puteau fi utilizate de asemenea prin analogie pentru calculul marjei prejudiciului.
Ajustarea pentru cheltuielile de vânzare, cheltuielile administrative și alte costuri generale (costuri VAG) și beneficiul prețului de export cost, asigurare, navlu (CAF) pentru recurentă în vederea calculării marjei prejudiciului este inadecvat, nerezonabil