LV
C 73/16
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
14.2.2022.
Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 3. decembrī PAO Severstal iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 22. septembra spriedumu lietā T-753/16 Severstal/Komisija (Lieta C-747/21 P) (2022/C 73/21) Tiesvedības valoda – angļu Lietas dalībnieki Apelācijas sūdzības iesniedzēja: PAO Severstal (pārstāvji: M. Krestiyanova un N. Tuominen, advokāti) Citas lietas dalībnieces: Eiropas Komisija un Eurofer, European Steel Association, ASBL
Prasījumi Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi: — atcelt pārsūdzēto spriedumu; — pieņemt galīgo spriedumu lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija; — pakārtoti, nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā; — piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Tiesā, kā arī Vispārējā tiesā.
Pamati un galvenie argumenti Apelācijas sūdzības pamatošanai ir izvirzīti šādi pamati: — Pirmkārt, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, kļūdaini interpretējot Pamatregulas (1) 18. panta 1. punktu, un ir izdarījusi būtībā nepareizus faktu konstatējumus.
Vispārējā tiesa, nesniedzot nekādu skaidrojumu, balstījās uz pieņēmumu, ka attiecīgā prece ir pusfabrikāts.
Tomēr šis bija/ir pirmais strīdīgais jautājums starp lietas dalībniekiem.
Vispārējā tiesa, nevēloties ņemt vērā šo strīdīgo jautājumu, nemaz nerunājot par tā nozīmības izvērtēšanu 18. panta 1. punkta piemērošanā, neesot sapratusi, ka, neatrisinot pirmo domstarpību starp lietas dalībniekiem, nav iespējams izdarīt secinājumus par to, vai Komisija ir vai nav pareizi piemērojusi 18. panta 1. punktu šajā lietā. — Otrkārt, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, interpretējot Pamatregulas 9. panta 4. punktu, un nepievēršoties būtiskajiem argumentiem vai nenorādot pamatojumu.
Izmantojot Vispārējās tiesas sniegto aizsardzību, Komisija būtiski pārsniedza izmeklēšanas laika robežas, izvēloties 2008. gadu par “visnesenāko reprezentatīvo gadu”, kuru finanšu krīze nebija ietekmējusi.
Tāpat apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā izdarītajā konstatējumā par kaitējumu ir pieļauta kļūda, jo tas nav attiecīgo faktoru – gan pozitīvo, gan negatīvo – līdzsvarojums.
Šajā kontekstā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Savienības ražošanas nozares ražošanas izmaksu samazināšana kopā ar citiem faktoriem būtu jāsaista ar situāciju Savienības ražošanas nozarē pēc 2012. gada globālās finanšu krīzes.
Taču Vispārējā tiesa atteicās pat apsvērt, vai finanšu krīze arī būtu varējusi ietekmēt kaitējumu ķēdi. — Treškārt, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, kļūdaini interpretējot Pamatregulas 2. panta 9. punktu, un neizvērtējot visus argumentus, no kuriem dažus tā pat izvirzīja pati.
Vispārējā tiesa ir ignorējusi savu judikatūru, prettiesiski konstatējot, ka 2. panta 9. punktā minēto koriģēšanu pēc analoģijas varētu izmantot arī kaitējuma starpības aprēķināšanā.
Apelācijas sūdzības iesniedzējas CIF eksporta cenas korekcija attiecībā uz pārdošanas, vispārējām un administratīvajām izmaksām un peļņu kaitējuma starpības [aprēķināšanas] nolūkos ir neadekvāta, nepamatota un ir acīmredzama kļūda vērtējumā, jo vienīgā attiecīgā eksporta cena ir faktiskā atvērtā tirgus (CIF) cena ar piegādi līdz Savienības robežai importa Savienības tirgū gadījumā un konkurējoša Savienības ražošanas nozares atvērtā tirgus cena.
Apstiprinājums apelācijas sūdzības iesniedzējas viedoklim ir atrodams Vispārējās tiesas spriedumā T-383/17, Hansol Paper/Komisija (2) (196.–204. punkts).
(1) (2)
Komisijas Regula (EK) Nr. 1225/2009 (2009. gada 30. novembris), par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 2009, L 343, 51. lpp., labojums OV 2010, L 7, 22. lpp.).
Vispārējās tiesas spriedums, 2020. gada 2. aprīlis (lieta T-383/17, Hansol Paper/Komisija, EU:T:2020:139).