2022.2.14.
HU
Az Európai Unió Hivatalos Lapja
C 73/17
A Törvényszék (tizedik tanács) T-752/16. sz., NLMK kontra Bizottság ügyben 2021. szeptember 22-én hozott ítélete ellen a Novolipetsk Steel PAO által 2021. december 3-án benyújtott fellebbezés (C-748/21.
P. sz. ügy) (2022/C 73/22) Az eljárás nyelve: angol Felek Fellebbező: Novolipetsk Steel PAO (képviselők: M. Krestiyanova és N.
Tuominen ügyvédek) A többi fél az eljárásban: Európai Bizottság és Eurofer, European Steel Association, ASBL
A fellebbező kérelmei A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság: — helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet; — amennyiben a per állása megengedi, az ügyet maga bírálja el véglegesen, — másodlagosan utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé új határozat meghozatala céljából; — a Bizottságot kötelezze a Bíróság előtti eljárás költségeinek, valamint a Törvényszék előtti eljárás költségeinek a viselésére.
Jogalapok és fontosabb érvek Fellebbezésének alátámasztása érdekében a fellebbező a következő jogalapokra hivatkozik: — Először is a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, mivel tévesen értelmezte az alaprendelet (1) 18. cikkének (1) bekezdését, és a tényekre vonatkozóan érdemben helytelen megállapításokat tett, és elferdítette a bizonyítékokat.
A Törvényszék azt az előfeltevést vette alapul, hogy az érintett termék félkész, és nem fejtette ki, hogy miért vette át minden további nélkül a Bizottság ezzel kapcsolatos álláspontját.
Valójában azonban a felek között ez az első vitatott kérdés, és ez jelentős mértékben érinti azt, hogy az alaprendelet 18. cikkének (1) bekezdését hogyan kell alkalmazni.
A Törvényszék azáltal, hogy e vitatott kérdést anélkül zárta le, hogy azt vizsgálta volna, mitöbb, értékelte volna e kérdésnek az említett 18. cikk (1) bekezdésének alkalmazása tekintetében fennálló jelentőségét, figyelmen kívül hagyja, hogy a felek közötti ezen első vitás kérdés megoldása nélkül lehetetlen megállapítani, hogy a Bizottság a jelen eljárás keretében helyesen alkalmazta-e az 18. cikk (1) bekezdését. — Másodszor a Törvényszék nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el az alaprendelet 9. cikke (4) bekezdésének értelmezésekor, valamint azáltal, hogy nem adott választ az alapvető érvekre, és elmulasztotta az indokolást.
A Bizottság a Törvényszék védelme mellett jelentősen túllépte a vizsgálati időszak vagy a mérlegelt időszak korlátait azáltal, hogy a pénzügyi válság által nem érintett „legutóbbi reprezentatív évként” a 2008-as évet választotta.
A fellebbező ehhez kapcsolódóan arra hivatkozik, hogy a megtámadott ítéletben a kár megállapítása hibás, mivel az nem a releváns pozitív és negatív tényezők mérlegelésének eredménye.
Ebben az összefüggésben a felperes azzal érvel, hogy az uniós gazdasági ágazat termelési költségeinek csökkenését egyéb tényezők mellett az uniós gazdasági ágazatnak a 2012.
évi globális pénzügyi válságot követő helyzetével is összefüggésbe kell hozni.
A Törvényszék azonban megtagadta annak még a vizsgálatát is, hogy a pénzügyi válság szintén érintette-e a kárt érintő okozati láncolatot. — Harmadszor a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, mivel tévesen értelmezte az alaprendelet 2. cikkének (9) bekezdését, és nem válaszolt valamennyi érvre, ideértve néhány, maga a Törvényszék által felhozott érvet is.
A Törvényszék a saját ítélkezési gyakorlatával ellentétesen határozott, amikor jogellenesen azt állapította meg, hogy a 2. cikk (9) bekezdésében előírt kiigazítások analógia útján a kárkülönbözet kiszámításához is alkalmazhatók.
Az SG&A (értékesítési, általános és igazgatási) költségeknek, valamint a nyereségnek a kárkülönbözet kiszámítása keretében a fellebbező CIF (költségek, biztosítás és fuvardíj fizetve) exportárához való igazítása helytelen, észszerűtlen, és