HR
14.2.2022.
Službeni list Europske unije
C 73/17
Žalba koju je 3. prosinca 2021.
podnio Novolipetsk Steel PAO protiv presude Općeg suda (deseto vijeće) od 22. rujna 2021. u predmetu T-752/16, NLMK/Komisija (Predmet C-748/21 P) (2022/C 73/22) Jezik postupka: engleski Stranke Žalitelj: Novolipetsk Steel PAO (zastupnici: M. Krestiyanova i N.
Tuominen, odvjetnici) Druge stranke u postupku: Europska komisija i Eurofer, Europska federacija proizvođača željeza i čelika, ASBL
Zahtjevi Žalitelj od Suda zahtijeva da: — ukine pobijanu presudu; — konačno odluči o sporu, ako stanje postupka to dopušta, — podredno, uputi predmet Općem sudu na ponovno suđenje; — naloži Komisiji snošenje troškova postupka pred Sudom i troškova postupka pred Općim sudom.
Žalbeni razlozi i glavni argumenti Žalba se temelji na sljedećim žalbenim razlozima: — Kao prvo, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je pogrešno protumačio članak 18. stavak 1.
Osnovne uredbe (1) te je utvrdio sadržajno netočne činjenice i iskrivio dokaze.
Opći sud je pošao od pretpostavke da je proizvod o kojem je riječ bio poluzavršen, a da ni na koji način nije obrazložio zašto je jednostavno preuzeo Komisijino stajalište o tome.
Međutim, to je prva sporna točka među strankama i znatno utječe na način na koji se mora primijeniti članak 18. stavak 1.
Osnovne uredbe.
Time što nije utvrdio ovu spornu točku, a kamoli uvažio njezin značaj za primjenu članka 18. stavka 1., Opći sud nije uspio shvatiti da je, bez rješavanja prvog neslaganja među strankama, nemoguće donijeti bilo kakav zaključak o tome je li Komisija u ovom postupku ispravno primijenila članak 18. stavak 1. ili ne. — Kao drugo, Opći sud je počinio očitu pogrešku u ocjeni prilikom tumačenja članka 9. stavka 4.
Osnovne uredbe i time što nije razmotrio nužne argumente ili nije pružio obrazloženje.
Pod zaštitom Općeg suda Komisija je u znatnoj mjeri prekoračila granice razdoblja ispitnog postupka ili predmetnog razdoblja time što je odabrala 2008. godinu kao „najbližu reprezentativnu godinu” nakon financijske krize.
U vezi s tim, žalitelj tvrdi da je utvrđenje u pobijanoj presudi koje se odnosi na štetu pogrešno jer nije proizašlo iz uravnoteživanja pozitivnih i negativnih relevantnih čimbenika.
U tom kontekstu, žalitelj navodi da bi smanjenje troškova proizvodnje industrije Unije trebalo, među ostalim čimbenicima, također biti povezano sa stanjem u industriji Unije nakon globalne financijske krize iz 2012.
Međutim, Opći sud odbio je čak i razmotriti je li financijska kriza također mogla utjecati na mehanizam nastanka štete. — Kao treće, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je pogrešno protumačio članak 2. stavak 9.
Osnovne uredbe i time što nije razmotrio sve argumente, od kojih je neke istaknuo sam Opći sud.
Opći sud povrijedio je vlastitu sudsku praksu kako bi nezakonito utvrdio da se prilagodbe članka 2. stavka 9. mogu po analogiji koristiti za izračun marže štete.
Prilagodba troškova prodaje, administrativnih troškova i drugih općih troškova (troškovi POA) i dobiti na žaliteljevu izvoznu cijenu s osiguranjem i vozarinom (cijena CIF) je, u svrhu izračuna marže štete, neadekvatna, nerazumna i predstavlja očitu pogrešku u ocjeni jer je jedina relevantna izvozna cijena stvarna cijena na otvorenom