ET
C 73/16
Euroopa Liidu Teataja
14.2.2022
PAO Severstal 3. detsembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (kümnes koda) 22. septembri 2021. aasta otsuse peale kohtuasjas T-753/16: Severstal versus komisjon (Kohtuasi C-747/21 P) (2022/C 73/21) Kohtumenetluse keel: inglise Pooled Apellant: PAO Severstal (esindajad: advokaadid M. Krestiyanova ja N. Tuominen) Teised menetlusosalised: Euroopa Komisjon ja Eurofer, Euroopa Teraseühendus, ASBL
Apellandi nõuded Apellant palub Euroopa Kohtul: — tühistada vaidlustatud kohtuotsus; — teha asjas lõplik otsus, kui menetlusstaadium seda võimaldab; — teise võimalusena, saata asi tagasi Üldkohtule; — mõista Euroopa Kohtus ja Üldkohtus kantud menetluskulud välja komisjonilt.
Väited ja peamised argumendid Apellatsioonkaebuses esitatakse järgmised väited: — Esiteks rikkus Üldkohus õigusnormi, tõlgendades ebaõigesti alusmääruse (1) artikli 18 lõiget 1 ja tuvastas asjaolusid vääralt.
Üldkohus lähtus igasuguse selgituseta eeldusest, et asjaomane toode oli pooltoode.
See oli/on aga poolte esimene vaidluspunkt.
Jättes selle vaidluspunkti arutelust kõrvale, hindamata selle tähendust artikli 18 lõike 1 kohaldamisele, ei puuduta Üldkohus seda, et ilma poolte nimetatud erimeelsust lahendamata ei saa teha järeldust selle kohta, kas komisjon on käesolevas menetluses kohaldanud artikli 18 lõiget 1 õigesti või mitte. — Teiseks tegi Üldkohus ilmse hindamisvea alusmääruse artikli 9 lõike 4 tõlgendamisel, sest jättis kõrvale olulised argumendid või esitamata põhjenduse.
Üldkohtu nõusolekul ületas komisjon oluliselt uurimisperioodi piire, valides 2008. aasta „kõige viimaseks tüüpiliseks aastaks“, mida ei mõjutanud finantskriis.
Sellega seoses väidab apellant, et vaidlustatud otsuses kahjustamise tuvastamine on puudulik, sest selleks ei kaalutud positiivseid ja negatiivseid tähtsust omavaid tegureid.
Selles kontekstis väidab apellant, et liidu tootmiskulude vähendamist oleks pidanud teiste tegurite hulgas siduma liidu majandusharu olukorraga pärast 2012. aasta ülemaailmset finantskriisi.
Üldkohus keeldus aga isegi kaalumast seda, kas finantskriis võis mõjutada kahjustuse tekkimist. — Kolmandaks rikkus Üldkohus õigusnormi, kui tõlgendas alusmääruse artikli 2 lõiget 9, sest ei vastanud kõikidele argumentidele, millest mõned oli ta ise esitanud.
Üldkohus kaldus kõrvale enda kohtupraktikast, et asuda õigusvastaselt seisukohale, et artikli 2 lõikes 9 ette nähtud kohandamist saab analoogia alusel kohaldada ka kahjumarginaali arvutamisele.
Müügi-, üld- ja halduskulude ning apellandi CIF-ekspordihinna kohandamine kahju arvutamiseks on sobimatu, ebamõistlik ja kujutab endast ilmset hindamisviga, sest ainuke tähtsust omav ekspordihind on hetke vaba turu hind (CIF) liidu piiril liidu turule sisenedes ja konkureeriv liidu tööstuse turuhind.
Apellandi seisukohti kinnitab Üldkohtu otsus T-383/17: Hansol Paper vs. komisjon (2) (punktid 196-204).
(1) (2)
Nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (ELT 2009, L 343, lk 51, parandus ELT 2010, L 7, lk 22).
Üldkohtu 2. aprilli 2020. aasta otsus (kohtuasi T-383/17: Hansol Paper vs. komisjon, EU:T:2020:139).