DA
C 73/16
Den Europæiske Unions Tidende
14.2.2022
Appel iværksat den 3. december 2021 af PAO Severstal til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Afdeling) den 22. september 2021 i sag T-753/16, Severstal mod Kommissionen (Sag C-747/21 P) (2022/C 73/21) Processprog: engelsk Parter Appellant: PAO Severstal (ved lawyers M. Krestiyanova og N. Tuominen) De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen og Eurofer, European Steel Association, ASBL
Appellanten har nedlagt følgende påstande — Den appellerede dom ophæves. — Der træffes endelig afgørelse i sagen, hvis sagen er moden til påkendelse. — Subsidiært hjemvises sagen til Retten med henblik på fornyet afgørelse. — Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne i sagen for Domstolen såvel som sagsomkostningerne i sagen for Retten.
Anbringender og væsentligste argumenter Appellen er støttet på følgende anbringender: — Det første anbringende, hvorefter Retten begik en retlig fejl ved at foretage en ukorrekt fortolkning af artikel 18, stk.
1 i grundforordningen (1) og lagde indholdsmæssigt urigtige omstændigheder til grund .
Retten tog uden forklaring udgangspunkt i den forudsætning, at det pågældende produkt var et halvfabrikata.
Dette er imidlertid det første spørgsmål, som parterne er uenige om.
Ved at undlade at behandlede dette spørgsmål og dets betydning for anvendelsen af artikel 18, stk.
1, så Retten bort fra det forhold, at det i mangel af en afgørelse af dette første mellem parterne omtvistede spørgsmål er umuligt at nå frem til en konklusion med hensyn til, om Kommissionen havde anvendt artikel 18, stk.
1, korrekt i denne sag. — Det andet anbringende, hvorefter Retten begik en åbenbar skønsfejl ved fortolkningen af grundforordningens artikel 9, stk.
4, og ved undladelsen af at tage stilling til væsentlige argumenter eller give en begrundelse.
Kommissionen overskred grænserne med hensyn til undersøgelsesperioden eller den betragtede periode ved at vælge 2008 som »det seneste repræsentative år«, der var upåvirket af finanskrisen, hvilket Retten gav den medhold i.
Appellanten har i denne forbindelse anført, at konklusionen i den appellerede dom om, at der er lidt et tab, er behæftet med en fejl, idet der ikke er foretaget en afvejning af både positive og negative relevante faktorer.
I denne forbindelse har appellanten gjort gældende, at en reduktion i EU-erhvervsgrenens produktionsomkostninger blandt andre faktorer skal ses i sammenhæng med EU-erhvervsgrenens situation efter den verdensomspændende finanskrise i 2012.
Retten undlod imidlertid overhovedet at tage stilling til, om finanskrisen også havde betydning for skadesrækken. — Det tredje anbringende, hvorefter Retten begik en retlig fej ved at foretage en ukorrekt fortolkning af grundforordningens artikel 2, stk.
9, og ved at undlade at tage stilling til alle argumenter, hvoraf nogle blev fremført af Retten selv.
Retten så bort fra sin egen praksis og uden hjemmel fastslog, at justeringer i medfør af artikel 2, stk.
9, også kunne anvendes analogt med hensyn til beregningen af skadesmargenen.
Justeringen med hensyn til salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger (»SA&G«) og fortjeneste med hensyn til appellantens CIF-eksportpris med henblik på fastsættelse af skadesmargenen er utilstrækkelig og urimelig og er udtryk for et åbenbart urigtigt skøn, eftersom den eneste relevante eksportpris er den egentlige pris på det åbne marked (CIF), Unionens grænse, ved indførsel på EU-markedet og den konkurrerende pris på det åbne marked for EU-erhvervsgrenen.
Appellantens opfattelse har støtte i Rettens dom, Hansol Paper mod Kommissionen, T-383/17 (2) (præmis 196-204).
(1) (2)
Rådets forordning (EF) nr.
1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT 2009, L 343, s. 51, berigtiget i EUT 2010, L 7, s. 22).
Rettens dom af 2.4.2020 (sag T-383/17, Hansol Paper mod Kommission, EU:T:2020:139).