14.2.2022
CS
Úřední věstník Evropské unie
C 73/17
Kasační opravný prostředek podaný dne 3. prosince 2021 společností Novolipetsk Steel PAO proti rozsudku Tribunálu (desátého senátu) vydanému dne 22. září 2021 ve věci T-752/16, NLMK v.
Komise (Věc C-748/21 P) (2022/C 73/22) Jednací jazyk: angličtina Účastníci řízení Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Novolipetsk Steel PAO (zástupkyně: M. Krestiyanova a N.
Tuominen, advokátky) Další účastníci řízení: Evropská komise a Eurofer, European Steel Association, ASBL
Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr: — napadený rozsudek zrušil, — vydal konečné rozhodnutí ve věci tam, kde to stav řízení dovoluje, — podpůrně vrátil věc Tribunálu k novému rozhodnutí, — uložil Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených před Soudním dvorem i před Tribunálem.
Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty Kasační opravný prostředek se zakládá na následujících důvodech: — Zaprvé se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení nesprávným výkladem čl. 18 odst.
1 základního nařízení (1), učinil věcně nesprávná skutková zjištění a zkreslil důkazy, jejichž význam je jasný.
Tribunál vyšel z předpokladu, že dotyčný výrobek je polotovarem, a nijak nezdůvodnil, proč v tomto ohledu jednoduše převzal názor Komise.
Jedná se přitom o první sporný bod mezi stranami, což má značný vliv na způsob, jakým musí být čl. 18 odst.
1 základního nařízení uplatněn.
Tribunál, který se k posouzení tohoto sporného bodu nedostal, natož aby posoudil jeho význam pro uplatnění čl. 18 odst.
1, nechápe, že bez vyřešení této první neshody mezi stranami nelze dosáhnout žádného závěru v otázce, zda Komise v probíhajícím řízení uplatnila čl. 18 odst.
1 správně, či nikoli. — Zadruhé se Tribunál dopustil zjevně nesprávného posouzení výkladem čl. 9 odst.
4 základního nařízení a opomenutím vypořádat se s hlavními argumenty či podat odůvodnění.
Komise – pod ochranou Tribunálu – výrazně překročila meze vyšetřovaného období či posuzovaného období, když za „nejbližší reprezentativní rok“ po finanční krizi zvolila rok 2008.
V souvislosti s tím navrhovatelka tvrdí, že konstatování o újmě učiněné v napadeném rozsudku je vadné v tom smyslu, že není výsledkem poměření pozitivních a negativních relevantních faktorů.
V tomto kontextu navrhovatelka tvrdila, že snížení výrobních nákladů unijního průmyslu musí být vedle dalších faktorů dáno rovněž do souvislosti se stavem unijního průmyslu po celosvětové finanční krizi z roku 2012.
Tribunál však odmítl i jen zvážit otázku, zda měla finanční krize také dopad na mechanismus vzniku újmy. — Zatřetí se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení nesprávným výkladem čl. 2 odst.
9 základního nařízení a opomenutím vypořádat se se všemi argumenty, z nichž některé uplatnil samotný Tribunál.
Tribunál navzdory vlastní judikatuře protiprávně dovodil, že úpravy podle čl. 2 odst.
9 mohou být uplatněny rovněž per analogiam na výpočet rozpětí újmy.
Úprava pro prodejní, správní a režijní náklady a zisk podle vývozní ceny CIF (náklady, pojištění a přepravné) navrhovatelky pro účely rozpětí újmy je nevhodná, nedůvodná a představuje zjevně nesprávné posouzení,