C 61/2
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
4.2.2022.
3. uzsver, ka ieņēmumu samazināšanās apvienojumā ar izdevumu pieaugumu nozīmē vēl nepieredzētu spiedienu uz vietējo un reģionālo pašvaldību budžetu un rada “šķēru efektu”.
Paredzams, ka 2020. gadā šī starpība visām ES vietējām un reģionālajām pašvaldībām būs aptuveni 180 miljardi EUR.
Šeit apvienojas izdevumu pieaugums par 124 miljardiem EUR saistībā ar sabiedrības veselības aizsardzības, uzņēmējdarbības atbalsta un citiem pasākumiem, un ieņēmumu samazinājums par 55 miljardiem EUR, jo sarūk aktivitāte (un tātad arī ienākumi no nodokļiem un nodevām).
Šo ietekmi ir mazinājis ievērojams valdības un ES atbalsts vietējo un reģionālo pašvaldību budžetam, taču šī pozitīvā ietekme dalībvalstīs ir ļoti atšķirīga, un pašvaldībām būs vajadzīgs pastāvīgs atbalsts gan 2021. gadā, gan vēlāk.
Tādējādi ir tikusi ietekmēta arī budžeta stabilitāte, tāpat kā fiskālā autonomija plašākā nozīmē, un tas var mazināt sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas efektivitāti.
Pārskatot Eiropas ekonomikas pārvaldības sistēmu, kurā pašlaik nav pietiekami ņemta vērā atšķirība starp kārtējiem izdevumiem un ilgtermiņa/ilgtspējīgiem ieguldījumu izdevumiem, ir precīzāk jāatspoguļo vietējo un reģionālo pašvaldību vajadzības.
Piemēram, ir jāievieš līdzsvarota budžeta norma attiecībā uz ilgtspējīgiem publiskiem ieguldījumiem un no Stabilitātes un izaugsmes pakta deficīta aprēķiniem jāizslēdz neto publiskie ieguldījumi;
4. atkārtoti norāda, ka vietējās un reģionālās pašvaldības ir jāiesaista Atveseļošanas un noturības mehānisma (ANM) un, konkrēti, tā galveno darbības instrumentu – nacionālo atveseļošanas un noturības plānu – novērtēšanā un īstenošanā.
Ir apstiprinājušās bažas, kas tika paustas jau pirmajā barometra izdevumā, proti, šī iesaiste ir izrādījusies ierobežota: tikai pāris dalībvalstis ir detalizēti izplānojušas vietējo un reģionālo pašvaldību līdzdalību konsultāciju procesā vai sistemātiski aprakstījušas vietējo un reģionālo pašvaldību lomu katrā politikas jomā.
Šis līdzdalības trūkums ir problēma, jo vietējās un reģionālās pašvaldības ir galvenie publisko ieguldījumu virzītājspēki, turklāt, ņemot vērā pilnvaru sadalījumu, ANM mērķi sevišķi svarīgi ir tieši vietējām un reģionālajām pašvaldībām.
Norāda, ka tas, kādā veidā nacionālie atveseļošanas un noturības plāni ir izstrādāti, un tas, kā to izstrādē ir tikušas iesaistītas vietējās un reģionālās pašvaldības, neveicina ieinteresētību par atveseļošanas plāniem.
Daudzi konkrētām valstīm adresētie ieteikumi nav tikuši ņemti vērā, jo vietējās un reģionālās pašvaldības nebija līdzatbildīgas un nebija iesaistītas Eiropas pusgadā;
5. uzsver, ka nacionālie atveseļošanas un noturības plāni ir arī ļoti laba iespēja stimulēt zaļo atveseļošanu.
Vairāk nekā puse no galvenajiem zaļā kursa tematiem ir pilnībā integrēti nacionālajos atveseļošanas un noturības plānos, kas analizēti nesen veiktā RK pētījumā, un zaļā pārkārtošanās vidēji prasa 41 % no šo plānu budžeta.
Vietējās un reģionālās pašvaldības ir klimata pasākumu priekšgalā, jo 75 % ES iedzīvotāju dzīvo pilsētu teritorijās (kas rada lielāko daļu siltumnīcefekta gāzu emisiju) un strauji pieaug to vietējo un reģionālo pašvaldību skaits, kuras ir apņēmušās rīkoties.
Tāpēc vietējām un reģionālajām pašvaldībām jābūt pilntiesīgiem partneriem zaļā kursa iniciatīvu izstrādē un īstenošanā, sevišķi tādās politikas jomās kā ēku renovācija, ilgtspējīga mobilitāte un pilsētu zaļināšana.
Turklāt vietējās un reģionālās pašvaldības ir īpaši piemērotas gādāt par to, lai atveseļošanai paredzēto līdzekļu un ESI fondu (tostarp Kohēzijas fonda un ERAF) izmantošana būtu saskaņota;
6. uzsver, ka klimata pārmaiņu mazināšana un pielāgošanās tām, tāpat kā vides saglabāšana un atjaunošana, ir vieni no galvenajiem elementiem noturīgākas un ilgtspējīgākas sabiedrības un ekonomikas veidošanā, jo Covid-19 pandēmijas sekas, klimata pārmaiņu ietekme un vides degradācija izpaužas atšķirīgos veidos atkarībā no ģeogrāfiskajām, saimnieciskajām un sociālajām Eiropas reģionu iezīmēm; atgādina: lai klimata un vides politikas pasākumi būtu efektīvi, ir vajadzīga pilnīga daudzlīmeņu pārvaldība, un pauž aicinājumu Komisijai un dalībvalstīm Eiropas zaļā kursa politikas pasākumos pilnībā iesaistīt vietējo un reģionālo līmeni; uzsver, ka klimata pārmaiņas un biodaudzveidības jautājums ir globālas problēmas un ka 2021. gads, kad uzmanības centrā ir UNFCCC COP26 un ANO KBD COP15, ir izšķirošais brīdis globāli saskaņotas klimatrīcības aktivizēšanai un oficiālai vietējo un reģionālo pašvaldību ieguldījuma atzīšanai; RK meklēs iespējas sadarboties ar partneriem, piemēram, Eiropas Komisiju, UNDRR un Kopīgo pētniecības centru, lai izveidotu “Reģionālo noturības platformu”.
Platformas mērķis ir, vācot datus un apkopojot paraugpraksi, atbalstīt vietējās un reģionālās pašvaldības, lai stiprinātu to noturību pret turpmākām krīzēm tādās jomās kā dabas katastrofas, klimata pārmaiņas un veselība;
7. pauž nožēlu par to, ka 2020. gadā lielākajā daļā ES NUTS 2 reģionu palielinājies bezdarba līmenis un ka pēc vairākiem secīgiem uzlabojumu gadiem šī pasliktināšanās īpaši skar jauniešus.
Lai panāktu, ka “jaunajos normālajos” darba, dzīves un ceļošanas apstākļos Eiropas Savienībā neviens netiek atstāts novārtā, ir vajadzīga nopietna diskusija gan par ekonomisko, sociālo un teritoriālo kohēziju, gan par kohēziju kā vispārēju ES vērtību.
Portu sociālajam samitam un tam sekojošajām Portu sociālajām saistībām ir jābruģē ceļš uz ES sociālās dimensijas nostiprināšanu, un ir jādara viss iespējamais, lai sasniegtu mērķus, kas izvirzīti 2030. gadam.
Tām iedzīvotāju grupām, kas pakļautas riskam, ir vajadzīgi īpaši pasākumi.
Piemēram, visiem jauniešiem ir jābūt iespējai piekļūt programmai Erasmus+, un ikvienam jaunietim ir vajadzīga “minimālās kvalifikācijas un prasmju garantija”, kas būtu atzīta visās dalībvalstīs;