C 61/2
ET
Euroopa Liidu Teataja
4.2.2022
3. rõhutab, et vähenevate tulude ja suurenevate kulude kombinatsioon avaldab kohalike ja piirkondlike omavalitsuste eelarvele enneolematut survet, mille tulemuseks on nn kääriefekt.
2020. aastal võib see lahknevus kõigi ELi kohalike ja piirkondlike omavalitsuste puhul olla hinnanguliselt ligikaudu 180 miljardit eurot.
See hõlmab 124 miljardi euro suurust kulude kasvu rahvatervise, ettevõtluse toetamise ja muude meetmete tõttu ning 55 miljardi euro suurust tulude vähenemist tegevuse (ning seega maksu- ja teenustasutulude) vähenemise tõttu.
Riikide valitsuste ja ELi märkimisväärne toetus kohalike ja piirkondlike omavalitsuste eelarvele on seda mõju leevendanud, kuid see leevendus on liikmesriigiti väga ebaühtlane ning kohalikud ja piirkondlikud omavalitsused vajavad jätkuvat toetust 2021. aastal ja pärast seda.
Seega on olukord mõju avaldanud ka eelarvestabiilsusele ning maksuautonoomiale laiemalt, mis võib mõjutada avalike teenuste tõhusat osutamist.
Euroopa majanduse juhtimise raamistikus ei võeta praegu piisavalt arvesse vahet jooksvate kulude ja pikaajaliste/kestlike investeeringute kulude vahel, mistõttu tuleb raamistiku läbivaatamisel paremini kajastada kohalike ja piirkondlike omavalitsuste vajadusi.
Eelkõige tuleb kehtestada kestlike avaliku sektori investeeringute tasakaalus eelarve nõue ning jätta avaliku sektori netoinvesteeringud stabiilsuse ja kasvu pakti kohastest eelarvepuudujäägi arvutustest välja;
4.
kinnitab veel kord vajadust kaasata kohalikud ja piirkondlikud omavalitsused taaste- ja vastupidavusrahastu ning konkreetsemalt selle peamiste tegevusvahendite – riiklike taaste- ja vastupidavuskavade – hindamisse ning rakendamisse.
Nagu baromeetri esimeses väljaandes kardeti, on selline osalemine osutunud piiratuks: väga väike arv liikmesriike on üksikasjalikult kirjeldanud oma kohalike ja piirkondlike omavalitsuste kaasamist konsulteerimis­ protsessi või on süstemaatiliselt kirjeldanud kohalike ja piirkondlike omavalitsuste rolli igas poliitikavaldkonnas.
Selline vähene kaasatus on muret tekitav, arvestades et kohalikud ja piirkondlikud omavalitsused on avaliku sektori investeeringute peamised edasiviijad ning et taaste- ja vastupidavusrahastu eesmärgid on pädevuse jaotuse alusel kohalike ja piirkondlike omavalitsuste jaoks eriti tähtsad.
Komitee väidab, et viis, kuidas riiklikke taaste- ja vastupidavuskavasid on koostatud ning kuidas kohalikke ja piirkondlikke omavalitsusi on kaasatud, ei soodusta taastekavade omaksvõtmist.
Paljusid riigipõhiseid soovitusi ei võetud arvesse vastutuse puudumise ning selle tõttu, et kohalikke ja piirkondlikke omavalitsusi ei oldud Euroopa poolaasta protsessi piisavalt kaasatud;
5. rõhutab, et riiklikud taaste- ja vastupidavuskavad kujutavad endast ka olulist võimalust edendada keskkonna­ hoidlikku majanduse taastamist.
Üle poole Euroopa rohelise kokkuleppe põhiteemadest on täielikult lõimitud riiklikesse taaste- ja vastupidavuskavadesse, mida analüüsiti hiljutises komitee uuringus, ning rohepöördele kulub keskmiselt 41 % riiklike taaste- ja vastupidavuskavade eelarvest.
Kohalikud ja piirkondlikud omavalitsused on kliimameetmete elluviimisel esirinnas, kuna 75 % ELi kodanikest elab linnapiirkondades (mis tekitavad suurema osa kasvuhoonegaaside heitkogustest) ning kiiresti kasvab nende kohalike ja piirkondlike omavalitsuste arv, kes on võtnud endale kohustuse tegutseda.
Kohalikud ja piirkondlikud omavalitsused peavad seega olema täieõiguslikud partnerid Euroopa rohelise kokkuleppe algatuste väljatöötamisel ja rakendamisel, eelkõige sellistes poliitikavald­ kondades nagu hoonete renoveerimine, säästev liikuvus või linnaruumi haljastamine.
Samuti on neil eriti head võimalused tagada taastefondide järjepidev kasutamine koos Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondidega (sh Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Regionaalarengu Fondiga);
6. rõhutab, et kliimamuutuste leevendamine ja nendega kohanemine ning keskkonna säilitamine ja taastamine on vastupanuvõimelisema ja kestlikuma ühiskonna ja majanduse ülesehitamise põhielemendid, kuna COVID-19 pandeemia, kliimamuutuste ja keskkonnaseisundi halvenemise mõju on väga erinev, sõltudes Euroopa piirkondade geograafilistest, majanduslikest ja sotsiaalsetest iseärasustest; kordab, et tõhusad kliima- ja keskkonnameetmed nõuavad mitmetasandilise valitsemise täielikku kohaldamist, ning kutsub komisjoni ja liikmesriike üles integreerima riigi tasandist madalamat tasandit täielikult Euroopa rohelise kokkuleppe poliitikasse.
Komitee rõhutab, et kliimamuutused ja elurikkuse kadumine on ülemaailmne probleem ja et 2021. aasta on pöördeline aeg teha otsustavaid edusamme ühiste üleilmsete kliimameetmete võtmisel ja tunnustada ametlikult kohalike ja piirkondlike omavalitsuste panust, ennekõike ÜRO kliimamuutuste raamkonventsiooni osaliste konverentsi 26. istungjärgu ja ÜRO bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni osaliste konverentsi 15. istungjärgu kontekstis.
Komitee uurib võimalusi teha koostööd selliste partneritega nagu Euroopa Komisjon, ÜRO katastroofiohu vähendamise amet (UNDRR) ja Teadusuuringute Ühiskeskus, et luua piirkondlik vastupanuvõime platvorm.
Platvormi eesmärk on toetada kohalikke ja piirkondlikke omavalitsusi nende vastupanuvõime tugevdamisel tulevaste kriiside suhtes sellistes valdkondades nagu loodusõnnetused, kliimamuutused ja tervishoid, kogudes andmeid ja parimaid tavasid;
7. peab kahetsusväärseks, et 2020. aastal suurenes töötuse määr enamikus ELi NUTS 2. tasandi piirkondades ning et see halvenemine mõjutab eriti noori pärast mitut järjestikust aastat kestnud paranemist.
Et ELis töötamise, elamise ja reisimise uues normaalsuses ei jäetaks kedagi kõrvale, on vaja tõsist arutelu majandusliku, sotsiaalse ja territoriaalse ühtekuuluvuse ning ühtekuuluvuse kui ELi üldise väärtuse üle.
Porto sotsiaaltippkohtumine ja sellele järgnenud Porto sotsiaalkohustus peavad sillutama teed ELi sotsiaalse mõõtme tugevdamisele ning tuleb teha kõik jõupingutused 2030. aastaks seatud eesmärkide saavutamiseks.
Välja tuleks töötada konkreetsed meetmed ohustatud elanikkonnarühmadele.
Näiteks peaks kõigil noortel olema juurdepääs programmile „Erasmus+“ ja igal noorel eurooplasel peaks olema minimaalse kvalifikatsiooni ja minimaalsete oskuste tagatis, mida tunnustatakse kõigis liikmesriikides;