17.1.2022
SV
Europeiska unionens officiella tidning
C 24/21
3) Är det förenligt med unionsrätten och närmare bestämt med artikel 24.2 jämförd med artikel 51.1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan) att behörig myndighet, när den prövar en ansökan om internationellt skydd, enligt nationell rätt ska beakta barnets bästa utan att vad som är barnets bästa först konkret har fastställts (i varje enskilt förfarande)?
Blir svaret på denna fråga annorlunda om medlemsstaten ska pröva en ansökan om reguljärt uppehållstillstånd och barnets bästa ska beaktas vid prövningen av ansökan?
4) På vilket sätt och i vilket skede av prövningen av en ansökan om internationellt skydd ska man mot bakgrund av artikel 24.2 i stadgan beakta barnets bästa och närmare bestämt skadan för en underårig till följd av långvarig faktisk vistelse i en medlemsstat?
Är det i detta sammanhang av betydelse huruvida den faktiska vistelsen var laglig?
Har det vid ovanstående bedömning någon betydelse för barnets bästa om medlemsstaten har fattat ett beslut om ansökan om internationellt skydd inom den frist som föreskrivs i unionsrätten, om en tidigare ålagd skyldighet att återvända har åsidosatts och om medlemsstaten inte har genomfört avlägsnande efter att ett beslut om återvändande har meddelats, vilket gjort det möjligt för den underårige att fortsätta sin faktiska vistelse i medlemsstaten?
5) Är det sett till artikel 7 jämförd med artikel 24.2 i stadgan förenligt med unionsrätten att i nationell rätt göra åtskillnad mellan en första och efterföljande ansökningar om internationellt skydd, såtillvida att reguljära grunder för uppehållstillstånd inte beaktas vid efterföljande ansökningar om internationellt skydd?
(1)
Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/95/EU av den 13 december 2011 om normer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska anses berättigade till internationellt skydd, för en enhetlig status för flyktingar eller personer som uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande, och för innehållet i det beviljade skyddet (omarbetning) (EUT L 337, 2011, s. 9).
Begäran om förhandsavgörande framställd av tribunal correctionnel de Villefranche-sur-Saône (Frankrike) den 29 oktober 2021 – Procureur de la République mot K.B., F.S. (Mål C-660/21) (2022/C 24/27) Rättegångsspråk: franska Hänskjutande domstol Tribunal correctionnel de Villefranche-sur-Saône
Parter i det nationella målet Sökande: Procureur de la République Tilltalad: K.B., F.S.
Tolkningsfråga Ska artiklarna 3 (Rätten att bli informerad om rättigheter) och 4 (Rättighetsinformation i samband med ett frihetsberövande) i Europaparlamentets och rådets direktiv av den 22 maj 2012, (1) artikel 7 (Rätten att tiga) i Europaparlamentets och rådets direktiv av den 9 mars 2016, (2) jämförda med artikel 48 (Presumtion för oskuld och rätten till försvar) i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, tolkas så att de utgör hinder för ett förbud för en nationell domstol att ex officio pröva ett åsidosättande av rätten till försvar, såsom den garanteras i ovannämnda direktiv, särskilt i den del de förbjuder domstolarna att ex officio, för en ogiltigförklaring av förfarandet, pröva huruvida det inte lämnades någon upplysning om rätten att tiga vid tidpunkten för gripandet eller huruvida upplysningen om rätten att tiga lämnades för sent?
(1) (2)
Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/13/EU av den 22 maj 2012 om rätten till information vid straffrättsliga förfaranden (EUT L 142, 2012, s. 1).
Europaparlamentets och rådets direktiv 2016/343 av den 9 mars 2016 om förstärkning av vissa aspekter av oskuldspresumtionen och av rätten att närvara vid rättegången i straffrättsliga förfaranden (EUT L 65, 2016, s. 1)