C 24/18
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
17.1.2022.
Prejudiciālie jautājumi 1) Vai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu (1) 17.
apsvērumu definīcijas un jēdzieni, kas minēti 1979. gada 18. decembra ANO Konvencijā par jebkādas sieviešu diskriminācijas izskaušanu un Eiropas Padomes Konvencijā par vardarbības pret sievietēm un vardarbības ģimenē novēršanu un apkarošanu, ir piemērojami, lai ar dzimumu saistītu vardarbību pret sievietēm atzītu par iemeslu starptautiskās aizsardzības piešķiršanai saskaņā ar 1951. gada Ženēvas Konvenciju par bēgļu statusu un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu, vai arī ar dzimumu saistītai vardarbībai pret sievietēm kā iemeslam starptautiskās aizsardzības piešķiršanai saskaņā ar Direktīvu 2011/95 ir autonoma nozīme, kas atšķiras no attiecīgās nozīmes minētajos starptautisko tiesību instrumentos?
2) Vai tad, ja persona paziņo par vardarbību pret sievietēm dzimuma dēļ, lai konstatētu piederību noteiktai sociālai grupai kā vajāšanas iemeslu saskaņā ar Direktīvas 2011/95 10. panta 1. punkta d) apakšpunktu, ir svarīgs tikai no vajāšanas cietušās personas bioloģiskais vai sociālais dzimums (vardarbība pret sievieti tikai tāpēc, ka viņa ir sieviete), vai konkrētie vajāšanas veidi/akti/darbības, kā norādīts neizsmeļošajā sarakstā 30. apsvērumā, var būt izšķiroši “grupas atpazīstamībai sabiedrībā”, proti, tās atšķirīgā pazīme, atkarībā no apstākļiem izcelsmes valstī, vai arī šie akti var attiekties tikai uz vajāšanas darbībām, kas minētas Direktīvas 2011/95 9. panta 2. punkta a) vai f) apakšpunktā?
3) Vai tad, ja aizsardzību lūdz persona, kura paziņo par vardarbību dzimuma dēļ, kas izpaužas kā vardarbība ģimenē, šīs personas bioloģiskais vai sociālais dzimums ir pietiekams iemesls, lai konstatētu piederību noteiktai sociālai grupai saskaņā ar Direktīvas 2011/95 10. panta 1. punkta d) apakšpunktu, vai arī ir jākonstatē papildu atšķirīgā pazīme, burtiski, gramatiski interpretējot Direktīvas 2011/95/ES 10. panta 1. punkta d) apakšpunktu, saskaņā ar kuru šie nosacījumi ir jāievēro kumulatīvi un dzimuma aspekti – alternatīvi?
4) Vai tad, ja pieteicējs paziņo par vardarbību dzimuma dēļ, kas izpaužas kā vardarbība ģimenē, ko veic vajāšanā iesaistīts nevalstisks dalībnieks [subjekts] Direktīvas 2011/95 6. panta c) punkta izpratnē, Direktīvas 2011/95 9. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka cēloņsakarība ir pietiekama, ja tiek konstatēta saikne starp 10. pantā minētajiem vajāšanas iemesliem un vajāšanas darbībām 1. punkta izpratnē, vai arī obligāti ir jākonstatē aizsardzības neesamība pirms paziņojuma par vajāšanu vai attiecīgi pastāv saikne gadījumos, kad vajāšanā iesaistīti nevalstiski dalībnieki veic atsevišķus vajāšanas/vardarbības aktus pašus par sevi, nevis dzimuma dēļ?
5) Vai reāli goda aizstāvēšanas slepkavības draudi iespējamas atgriešanās izcelsmes valstī gadījumā, ja ir izpildīti pārējie nosacījumi, var pamatot alternatīvās aizsardzības piešķiršanu saskaņā ar Direktīvas 2011/95 15. panta a) punktu, skatot to kopā ar ECPAK 2. pantu (nevienam nedrīkst ar nolūku atņemt dzīvību), vai arī tas ir jāatzīst par kaitējumu saskaņā ar Direktīvas 2011/95 15. panta b) punktu, skatot to kopā ar ECPAK 3. pantu, kā tas ir interpretēts Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūrā, visaptveroši novērtējot citu ar dzimumu saistītu vardarbības aktu risku, vai attiecīgi, lai piešķirtu šo aizsardzību, ir pietiekami, ka pieteicējs subjektīvi nevēlas izmantot aizsardzību izcelsmes valstī?
(1)
OV 2011, L 337, 9. lpp
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 14. oktobrī iesniedza gerechtshof 's-Hertogenbosch (Nīderlande) – Taxi Horn Tours BV/gemeente Weert, gemeente Nederweert, Touringcars VOF (Lieta C-631/21) (2022/C 24/24) Tiesvedības valoda – holandiešu Iesniedzējtiesa Gerechtshof 's-Hertogenbosch