C 24/4
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
17.1.2022.
piedaloties: Prokuratura Krajowa, iepriekš Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim (C-748/19), Prokuratura Rejonowa Warszawa-Żoliborz w Warszawie (C-749/19), Prokuratura Rejonowa Warszawa-Wola w Warszawie (C-750/19, C-753/19 un C-754/19), Prokuratura Rejonowa w Pruszkowie (C-751/19), Prokuratura Rejonowa Warszawa-Ursynów w Warszawie (C-752/19), kā arī Pictura sp. z o.o. (C-754/19)
Rezolutīvā daļa LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, to aplūkojot kopsakarā ar LES 2. pantu, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā, 6. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā valsts tiesību normas, saskaņā ar kurām dalībvalsts tieslietu ministrs, pamatojoties uz nepubliskotiem kritērijiem, var, pirmkārt, uz noteiktu vai nenoteiktu laiku norīkot tiesnesi darbam augstāka līmeņa krimināltiesā un, otrkārt, jebkurā brīdī ar nemotivētu lēmumu atsaukt šo norīkojumu neatkarīgi no tā, vai minētais norīkojums ir uz noteiktu vai nenoteiktu laiku.
(1)
OV C 54, 17.2.2020.
Tiesas (virspalāta) 2021. gada 16. novembra spriedums – Eiropas Komisija/Ungārija (Lieta C-821/19) (1) (Prasība sakarā ar pienākumu neizpildi – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Patvēruma politika – Direktīvas 2013/32/ES un 2013/33/ES – Starptautiskās aizsardzības piešķiršanas procedūra – Nepieņemamības pamati – Jēdzieni “droša trešā valsts” un “pirmā patvēruma valsts” – Patvēruma meklētājiem sniegtā palīdzība – Kriminālatbildības noteikšana – Aizliegums iekļūt attiecīgās dalībvalsts pierobežas zonā) (2022/C 24/05) Tiesvedības valoda – ungāru Lietas dalībnieki Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji J. Tomkin, A. Tokár un M. Condou-Durande, vēlāk J. Tomkin un A. Tokár) Atbildētāja: Ungārija (pārstāvji: K.
Szíjjártó, M.
Tátrai un M. Z. Fehér)
Rezolutīvā daļa 1) Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas paredzēti: — Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai 33. panta 2. punktā, ļaujot kā nepieņemamu noraidīt ikvienu starptautiskās aizsardzības pieteikumu, pamatojoties uz to, ka pieteikuma iesniedzējs tās teritorijā ir ieceļojis, šķērsojot valsti, kurā viņš nav pakļauts vajāšanai vai smaga kaitējuma ciešanas riskam vai kurā ir garantēta pietiekama līmeņa aizsardzība; — Direktīvas 2013/32 8. panta 2. punktā un 22. panta 1. punktā, kā arī Direktīvas 2013/33/ES (2013. gada 26. jūnijs), ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai, 10. panta 4. punktā, savās tiesībās noteikdama kriminālatbildību par jebkuras personas rīcību, kas organizatoriskas darbības ietvaros sniedz palīdzību patvēruma pieteikuma sagatavošanā vai iesniegšanā tās teritorijā, ja – neatstājot nekādas saprātīgas šaubas – var pierādīt, ka šai personai bija zināms, ka atbilstoši šīm tiesībām šis pieteikums nevar tikt apmierināts; — Direktīvas 2013/32 8. panta 2. punktā, 12. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 22. panta 1. punktā, kā arī Direktīvas 2013/33 10. panta 4. punktā, atņemot tiesības tuvoties tās ārējām robežām ikvienai personai, kura tiek turēta aizdomās par šāda pārkāpuma izdarīšanu.
2) Prasību pārējā daļā noraidīt.